ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 липня 2026 року справа №2а-6/2012/1220 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на постанову Первомайського міського суду Луганської області від 25 лютого 2014 року у справі №2а-6/2012/1220 (повний текст складено та підписано 03 березня 2014, суддя І інстанції Мазка Н.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень,-

УСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Первомайську, у якому просила:
- визнати частково недійсною постанову відповідача від 12.09.2001 р. №4393 «Про провадження раніше призначеної страхової виплати» - у частині розміру відшкодування втраченого заробітку (щомісячної страхової виплати) – 133 гр 54 к, та у частині ступеня втрати профпрацездатності – 80%;
- частково недійсним постанови відповідача за період з 2002 р. по 2012 р. включно про призначення їй перерахованих з 01 березня щомісячних страхових виплат у частині:
1. розміру відшкодування втраченого заробітку (щомісячної страхової виплати);
2. відкоригованого середньомісячного заробітку, виходячи з якого призначалися їй щороку перераховані щомісячні страхові виплати;
3. розміру коефіцієнтів та часу їх застосування при проведенні перерахунку щомісячних страхових виплат;
4. ступеня втрати профпрацездатності – 80%.
- визнати, що розмір відшкодування втраченого нею заробітку (щомісячної страхової виплати) станом на 01.04.2001 р. становив 542 гр, виходячи із розміру середньомісячного заробітку за професією формувальник 603 гр 16 к, обчисленого за січень-квітень 1992 р., відкоригованого на коефіцієнти підвищення тарифних ставок ВАТ «Первомайського заводу залізо-бетонних виробів №3», а ступень втрати її профпрацездатності з 09.04.2001 р. становила 90%;
- визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача – суб`єкта владних повноважень відносно:
1. невизнання її інвалідом 1 групи від трудового каліцтва, яке мало місце в 1975 р., та втрати нею 90% профпрацездатності за наслідками цього трудового каліцтва з 09.04.2001 р. безстроково;
2. відмови у виплаті їй одноразової допомоги як потерпілій, яка має стійку втрату профпрацездатності;
3. відмови у перерахунку і виплаті їй суми щомісячних страхових виплат, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку як потерпілій, яка з 09.04.2001 р. втратила 90% профпрацездатності;
4. відмови взяти її на облік для безоплатного одержання санаторно-курортної путівки до санаторії відповідно до медичного профілю (спеціалізації) курорту – для лікування потерпілих з травмами та захворюваннями хребта і спинного мозку і у щорічному наданні їй санаторно-курортної путівки для потерпілих з травмами та захворюваннями хребта і спинного мозку (спинальних хворих) терміном на 45 днів у санаторій «Слов`янський» м.Слов`янськ Донецької області разом з супроводжуючою особою, у весняний або осінній період;
5. відмови взяти її на облік для безоплатного одержання автомобіля з ручним керуванням та дорожньої крісла-коляски з електроприводом;
6. відмови у виплаті їй понесених нею витрат у сумі 1625 гр 01 к у зв`язку з навчанням у автомобільній школі на оплату навчання для отримання права керування легковим автомобілем та оплату послуг МРЕВ за видачу посвідчення водія та здачу екзаменів;
7. відмові у забезпечення її необхідними лікарськими засобами та білизною як інваліда 1 групи з захворюваннями хребта, ортопедичними, коригуючи ми виробами, окулярами, слуховими апаратами, зубопротезуванні, оглядом медичною сестрою вдома, обслуговуванні вузькопрофільним лікарем та лікарями загальної практики у лікуванні її у спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення її здоров`я;
8. відмови у виплаті їй компенсації трьох видів необхідного догляду .
- зобов`язати відповідача:
1. зробити перерахунок щомісячних страхових виплат та одноразово доплатити їй недоплачений втрачений заробіток за минулий час - починаю чи з 09.04.2001 р. по день набрання чинності рішення суду – щомісячні страхові виплати, виходячи з 90% втрати нею профпрацездатності, що відповідає 1 групі інвалідності та із середньомісячного заробітку 603 гр 16 к, відкоригованого станом на 01.12.2012 р. на коефіцієнти зростання у попередньому календарному році середньої зарплати у галузях національної економіки України відповідно до постанов правління ФСНС України від 30.03.2012 р. №15 та від 21.09.2012 р. №31, та у подальшому безстроково призначити перераховані щороку з 01 березня щомісячні страхові виплати у разі зростання у попередньому календарному році середньої зарплати у галузях національної економіки України і виплачувати їй щомісячні страхові виплати, виходячи з 90% втрати нею профпрацездатності та заробітку, відкоригованого на коефіцієнт зростання у попередньому календарному році середньої зарплати у галузях національної економіки України та відповідно до діючого законодавства;
2. взяти її на облік для одержання санаторно-курортної путівки одержання санаторно-курортної путівки до санаторію відповідно до медичного профілю (спеціалізації) курорту – для лікування потерпілих з травмами та захворюваннями хребта і спинного мозку і щороку у весняний або осінній період надавати їй санаторно-курортну путівку для потерпілих з травмами та захворюваннями хребта і спинного мозку (спинальних хворих) терміном на 45 днів у санаторій «Слов`янський» м.Слов`янськ Донецької області разом з супроводжуючою особою, яку забезпечувати проживанням, харчуванням на період її перебування у санаторії та оплачувати супроводжуючій особі проїзд до санаторію і у зворотному напрямку. У разі ненадання з будь-яких причин їй санаторно-курортної путівки до санаторію для лікування потерпілих з травмами та захворюваннями хребта і спинного мозку разом з супроводжуючою особою, зобов`язати відповідача виплачувати їй вартість санаторно-курортної путівки разом з супроводжуючою особою за цінами, які передбачають лікування та передування (номерах) санаторію з покращеними умовами (наявності в номері ванної або душової кімнати, туалету).
3. починаючи з дати набрання законної сили рішення суду у даній справі, взяти її на облік для забезпечення безоплатно автомобілем з ручним керуванням і дорожньою кріслом-коляскою з електроприводом та забезпечити її автомобілем і дорожньою кріслом-коляскоюз електроприводом протягом одного року від дня взяття на облік.
4. компенсувати їй понесені нею витрати у сумі 1625 гр 01 к у зв`язку з навчанням у автомобільній школі на оплату навчання для отримання права керування легковим автомобілем та оплату послуг МРЕВ за видачу посвідчення водія та здачу екзаменів.
5. систематично забезпечувати її необхідними лікарськими засобами та білизною як інваліда 1 групи з захворюваннями хребта, ортопедичними, коригуючими виробами, окулярами, слуховими апаратами, зубопротезуваням, оглядом медичною сестрою вдома, обслуговуванням вузькопрофільним лікарем та лікарями загальної практики у лікуванні її у спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення її здоров`я.
Виплатити за минулий період:
- Заборгованість ВАТ «Первомайського заводу залізо-бетонних виробів №3» у розмірі 768 гр 19 к, визначену заводом станом на 01.04.2001 р., тобто день передачі її справи відповідачу, відкориговану на індекс інфляції за період з 01.04.2001 р. по день виплати відповідачем заборгованої суми;
- Заборгованість ВАТ «Первомайського заводу залізо-бетонних виробів №3» за період з 19.12.1990 р. по 21.08.1997 р. – за два види необхідного догляду – постійний сторонній догляд та побутове обслуговування;
- Заборгованість, яку має відповідач починаючи з 21.07.2001 р. по день ухвалення судового рішення;
- Зобов`язати відповідача виплачувати безстроково, починаючи від дня ухвалення судового рішення у цій справі, компенсацію сум витрат на два види необхідного догляду за нею – інвалідом 1 групи: на постійний сторонній догляд, на побутове обслуговування;
- Зобов`язати відповідача виплачувати їй протягом 4 місяців на рік за період з червня 2012 р. та безстроково – витрати на спеціальний медичний догляд, тобто: виходячи із розміру мінімальної зарплати. Встановленої на день виплати – на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); половини розміру мінімальної зарплати, встановленої на день виплати – на постійний сторонній догляд; чверті розміру мінімальної зарплати, встановленої на день виплати – на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо).
Виплатити одноразово страхову виплату (одноразову допомогу) передбачену у випадку стійкої втрати працездатності, встановленої МСЕК, суму якої визначити із розрахованого нею на підставі архівної довідки середньомісячного заробітку. Розмір якого станом на 01.04.2001 р. становив 630 гр 16 к, відкоригованого на загальну величину коефіцієнтів зростання зарплати у галузях національної економіки України на день виплати одноразової страхової виплати, за кожен відсоток втрати нею профпрацездатності, виходячи із 90% втрати нею профпрацездатності, встановленої судовим рішенням – постановою Первомайського міського від 14.05.2009 р.
Виплатити на відшкодування моральної шкоди 50000 гр 00 к, завданої працівниками відповідача під час неналежного виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків у період з 30.09.2001 р. по день ухвалення рішення суду.
Постановою Первомайського міського суду Луганської області від 25 лютого 2014 року позов задоволено частково.
Визнано незаконними дії Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Первомайську Луганської області щодо невизнання ОСОБА_1 інвалідом першої групи від трудового каліцтва 1975 року, та що втрата нею професійної працездатності за наслідками трудового каліцтва становить 90% з 09.04.2001 року безстроково, відмови щомісячної грошової суми в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку починаючі з 09.04.2001року, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, та безоплатного санаторно-курортного лікування, в наданні безоплатно дорожньої коляски з електроприводом та автомобіля, а також витрат на навчання водінню автомобіля та отримання водійського посвідчення у сумі 1625 гривен 01 копійок.
Визнано частково недійсною постанову відповідача від 12.09.2001 року №4393 «Про продовження раніше призначеної страхової виплати» - у частині розміру відшкодування втраченого заробітку (щомісячної страхової виплати) -133 гривні 54 копійок у частині ступеня втрати професійної працездатності - 80%.
Визнати частково недійсними постанови Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Первомайську за період з 2002 р. по день прийняття рішення судом про призначення ОСОБА_1 перерахованих з 01 березня щомісячних страхових виплат у частині:
- розміру відшкодування втраченого заробітку (щомісячної страхової виплати); - відкоригованого середньомісячного заробітку, виходячи з якого призначалися мені щороку перераховані щомісячні страхові виплати; - розміру коефіцієнтів та часу їх застосування при проведенні перерахунку щомісячних страхових виплат; - ступеня втрати професійної працездатності - 80%.
Визнати, що розмір відшкодування втраченого мною заробітку (щомісячні страхові виплати) станом на 01.04.2001 р. становив 542 гривні, виходячи з розміру середньомісячного заробітку за професією формувальник 603 гривні 16 копійок, обчисленого за січень - квітень 1992 р. відкоригованого на коефіцієнти підвищення тарифних ставок ВАТ «Первомайського заводу залізо-бетонних виробів №3», з урахування ступеня втрати моєї працездатності з 09.04.2001 р. - 90%.
Зобов`язати відповідача:
- забезпечити ОСОБА_1 безоплатно, позачергово автомобілем з ручним керуванням і дорожньою кріслом-коляскою з електроприводом;
- компенсувати ОСОБА_1 витрати на навчання водінню автомобіля та отримання водійського посвідчення у сумі 1625 гривен 01 копійку.
- систематично забезпечувати ОСОБА_1 необхідними лікарськими засобами та білизною як інваліда першої групи з захворюванням хребта, ортопедичними, корегуючими виробами, окулярами, слуховими апаратами, зубопротезуванням, оглядом медичною сестрою за місцем мого проживання, обслуговуванням вузькопрофільним лікарем та лікарем загальної практики, лікуванням мене у спеціалізованих лікувально-профільних закладах з метою якнайшвидшого відновлення мого здоров`я;
- надавати ОСОБА_1 щорічно безстроково у літній період путівки на санаторно-курортне лікування у санаторій «Слов`янський» м.Слов`янськ Донецької області терміном на 45 днів разом з супроводжуючою особою з компенсацією їй витрат на проїзд і житло згідно із законодавством про службові відрядження.
Виплатити ОСОБА_1 за минулий період:
- заборгованість, яку мав ВАТ «Первомайський завод залізобетонних виробів №3» у розмірі 768 гривен 19 копійок визнану заводом станом на 01.04.2001 р., тобто на день передачі її справи відповідачу, відкориговану на індекс інфляції, за період з 01.04.2001 р. по день виплати відповідачем заборгованої суми;
- заборгованість, яку мав ВАТ «Первомайський завод залізобетонних виробів №3» за період з 19.12.1990 р. по 21.08.1997 р. за два види необхідного догляду - постійний сторонній догляд та побутове обслуговування,
- заборгованість за два види необхідного догляду - постійний сторонній догляд та побутове обслуговування, починаючи з 21.07.2001р. по день ухвалення судового рішення за цією справою, та виплачувати безстроково, починаючи з дня ухвалення рішення, компенсацію сум витрат на ці види догляду як інваліду першої групи.
Зобов`язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Первомайську виплачувати ОСОБА_1 протягом чотирьох місяців на рік, за період з червня 2012 р. та безстроково - витрати на спеціальний медичний догляд, а саме: - виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи, тощо); - половини розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на постійний сторонній догляд; - 25% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни, тощо).
Зобов`язати Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Первомайську Луганської області виплатити на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 50000 гривень 00 копійок, завданої службовими особами, працівниками Фонду, під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. 
У інших позовних вимогах відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.
Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що саме МСЕК приймає рішення про ступень втрати профпрацезданості та додаткові види відшкодування приймає на підставі огляду потерпілого, вивчення медичних документів та результатів функціональних досліджень з урахуванням соціально-трудових факторів (професії, умов праці, характеру, обсягу виконуваної роботи тощо).
Згідно з Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 19.07.2006 р. №999, автомобілі для інвалідів унаслідок трудового каліцтва придбаваються Фондом соціального страхування та виділяються головними управліннями соціального захисту населення з укладеними з управліннями виконавчої дирекції договорами. Підставою для забезпечення інвалідів автомобілями є заява, документи, зазначені у п.34 цього Порядку, та висновок обласної, центральної міської в м.Києві та Севастополі, республіканської а в Автономній Республіці Крим медико-соціальної експертної комісії про наявність в інваліда медичних показань для забезпечення автомобілем. 
У п.п.5.3 Постанови правління Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України від 25.03.2008 р. №23 «Про затвердження Положення про забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації потерпілих унаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, зазначено , що потерпілий отримує крісло-коляску з електроприводом у разі відсутності в нього користуванні автомобіля, отриманого за рахунок коштів Фонду. Потерпілий, який користується кріслом-коляскою з електроприводом, у разі забезпечення його також автомобілем безоплатно або на пільгових умовах, повертає крісло-коляску з електроприводом робочому органу виконавчої дирекції Фонду. Підставою для забезпечення потерпілих засобами пересування та іншими технічними засобами реабілітації є відповідне рішення МСЕК і ніяк не ВКК, на яке посилається позивачка.
Навчання водінню автомобіля інвалідів у наслідок трудового каліцтва організовується та оплачується відповідними управліннями виконавчої дирекції.
Особова справа ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції фонду була передана ВАТ «Первомайського заводу залізо-бетонних виробів №3» актом приймання передачі №18 від 30.09.2001 р. відповідно до Інструкції про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України перелік документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім`ї на страхову виплат, затверджений Постановою правління Фонду СНВ від 20.04.2001 р. №10. Згідно п.4.9 даної Постанови в особовій справі потерпілого від нещасного випадку на виробництві або профзахворювання повинна бути довідка про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну допомогу і соціальну допомогу на дату передачу особової справи потерпілого. Така довідка була передана ВАТ «Первомайського заводу залізо-бетонних виробів №3» станом на 01.04.2001 р., в якій сума відшкодування втраченого заробітку склала 133.54 грн., а сума заборгованості що накопичилася до 01.04.2001 р. склала 768.19 грн. також була передана довідка МСЕК №058257 від 22.08.1989 р., в якій ступінь втрати профпрацездатності склала 80% з 22.08.1989 р. безстроково та визначена 2 група інвалідності.
Судом також не враховано, що 20.03.2007 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р. №717-У, яким внесені зміни до статей Закону, в яких йдеться мова про відшкодування моральної шкоди. Абзац 4 статті 1 викладений у новій редакції, в який не передбачено відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. 
Позивачка надала відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечувала.
В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Позивач зазначає, що суд першої інстанції помилково не ухвалив рішення по суті позовних вимог щодо зобов`язання відповідача зробити перерахунок щомісячних страхових виплат та одноразово доплатити їй недоплачений втрачений заробіток за минулий час - починаю чи з 09.04.2001 р. по день набрання чинності рішення суду – щомісячні страхові виплати, виходячи з 90% втрати нею профпрацездатності, що відповідає 1 групі інвалідності та із середньомісячного заробітку 603 гр 16 к, відкоригованого станом на 01.12.2012 р. на коефіцієнти зростання у попередньому календарному році середньої зарплати у галузях національної економіки України відповідно до постанов правління ФСНС України від 30.03.2012 р. №15 та від 21.09.2012 р. №31, та у подальшому безстроково призначити перераховані щороку з 01 березня щомісячні страхові виплати у разі зростання у попередньому календарному році середньої зарплати у галузях національної економіки України і виплачувати їй щомісячні страхові виплати, виходячи з 90% втрати нею профпрацездатності та заробітку, відкоригованого на коефіцієнт зростання у попередньому календарному році середньої зарплати у галузях національної економіки України та відповідно до діючого законодавства 
Позивачка наголошує на тому, що її позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.09.2014 року зупинено апеляційне провадження у справі № 2а-6/2012/1220 до закінчення антитерористичної операції на території Донецької області.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року зупинено провадження у справі № 2а-6/2012/1220 до визначення правонаступника у справі.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2026 року адміністративну справу № 2а-6/2012/1220 прийнято до свого провадження.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2026 року поновлено апеляційне провадження у справі № 2а-6/2012/1220. Замінено відповідача у справі № 2а-6/2012/1220 Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Первомайську Луганської області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.
Відповідно до оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме від 17.07.2026, Першим апеляційним адміністративним судом повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи № 2а-6/2012/1220.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про наступне.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що згідно акту про нещасний випадок на виробництві 08.07.1975 р. у формовочному цеху №1 Первомайського заводу ЖБІ-3 з формовщиком ОСОБА_1 стався нещасний випадок, діагноз за лікарняним листком: ушиблена рана голови, перелом своду черепа, (ушиб головного мозку) (а.с.11).
Постановою Первомайського міського суду Луганської області від 14.05.2009 р. визнаний недійсним висновок Первомайської міжрайонної МСЕК від 02.03.2006 р. у частині встановлення ОСОБА_1 з 01.02.2006 р. безстроково 80% втрати профпрацездатності та другої групи інвалідності за наслідками трудового каліцтва, яке мало місце у 1975 р.; встановлений факт визнання ОСОБА_1 інвалідом першої групи трудового каліцтва 1975 р., та, що втрата нею профпрацездатності за наслідками трудового каліцтва 1975 р. становить 90%, що відповідає першій групі інвалідності на період з 09.04.2001 р. безстроково; визнаний недійсним висновок Луганської обласної МСЕК №2 від 12.03.2007 р., яким ОСОБА_1 встановлені протипоказання до керування автомобілем.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 р. касаційна скарга Первомайської міжрайонної МСЕК залишена без задоволення. Ухвала суду Донецького адміністративного суду від 27.04.2012 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Первомайської міжрайонної МСЕК про визнання недійсним висновків МСЕК про встановлення факту визнання інвалідом першої групи від трудового каліцтва та 90% стійкої втрати професійної працездатності – залишено без змін(т.1 а.с.14-16, т.2 а.с.130).
Згідно акту №18 приймання-передачі особових справ потерпілих на виробництві від 30.092001 р. особова справа позивачки була передана та прийнята відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Первомайську, яким з вересня 2001 р. продовжувались та перераховувались раніш призначені страхові виплати (т.2 а.с.28, 29, 34-66).
З листа відповідача №2073 від 19.12.2001 р. вбачається, що 09.04.2001 р. в Луганському обласному бюро судово-медичних експертиз була проведена комісійна судмедекспертиза ОСОБА_1 для встановлення причинно-слідчого зв`язку між травмою на виробництві в 1975 р. та визначенням їй першої групи інвалідності. Судово-медична експертиза була проведена на підставі ухвали судді Первомайського міського суду Мозолєвой Т.В. ОСОБА_1 була стаціонарно обслідувана в обласному психоневрологічному диспансері з врахуванням результатів обстеження судмедекспертна комісія прийшла до висновку, що встановлена ОСОБА_1 перша група інвалідності знаходиться у причинно-слідчому зв`язку з травмою на виробництві 1975 р. (т.1 а.с.36).
З довідки МСЕК серії ВТЕ-20 №099196 від 03.11.2004 р. вбачається, що 03.11.2004 позивачці встановлена втрата профпрацездатності 80% безстроково у зв`язку з виробничою травмою 1975 р., потребує додаткові види допомоги: протезування, забезпечення кріслом-коляскою за висновком ВКК. 
Згідно довідки серії 2-20СМ №0043479 позивачці встановлена перша група інвалідності з 01.02.2006 р. у зв`язку з трудовим каліцтвом безстроково, потребує стороннього догляду. 
З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 2-20АБ №0002849 вбачається, що позивачці надана перша група інвалідності; встановлений ступень втрати профпрацездатності – 80% з 01.02.06 р. безстроково у зв`язку з травмою на виробництві 08.07.1975 р., переогляду не підлягає. На довідці зазначено: «чтосоответ.Пгринвалид.». у розділі «потреба у додаткових видах допомоги» зазначено: стацлікування та обстеження в ЛОКБ, медикаментозне, санаторно-курортне за наслідками виробничої травми згідно висновку ВКК. 
З висновку ВКК №615 від 15.12.2005 р. встановлено, що позивачка за станом здоров`я потребує санаторно-курортного лікування курорт Слав`янськ. З санаторно-курортної картки від 15.03.2006 р., довідки №700 від 19.10.2007 р., №176 від 03.03.2007 р., №165 від 13.04.2010 р. для одержання путівки на ім`я позивачки вбачається, що їй рекомендовано курортне лікування у м.Слав`янську (для спинальних хворих). Згідно висновку ВКК №2 від 30.06.2011 р. позивачка за станом здоров`я самостійно обслуговувати себе не може, потребує супроводжуючу особу для поїздок до санаторію і для перебування в ньому (а.с.26-33, 65).
Згідно довідки Сер.ВТЄ-20 №099196 ОСОБА_1 встановлена перша група інвалідності з 01.12.1992 р. безстроково у зв`язку з трудовим каліцтвом. 
Згідно довідки Сер.МСЕ №080679 за результатом огляду 29.04.2002 р. безстроково ОСОБА_1 встановлена перша група інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом; потребує постійного стороннього догляду; рекомендовано медикаментозне лікування за наслідками травми. 
За результатом огляду 03.11.2004 р. згідно довідки сер.ВТЄ-20 №099196 ОСОБА_1 встановлена перша група, що відповідає П групі, 80% втрати профпрацездатності безстроково у зв`язку з травмою на виробництві 1975 р., потребує протезування, забезпечення кріслом-коляскою згідно висновку ВКК. 
Згідно виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії 2-20АБ №0002849 за результатом огляду 02.03.2006 р. ОСОБА_1 встановлена перша група інвалідності, що відповідає другій групі інвалідності, 80% втрати профпрацездатності з 01.02.2006 р. безстроково у зв`язку з травмою на виробництві Потребує стаціонарного лікування і дослідження в неврологічному відділенні ЛОКБ, медикаментозне, санаторно-курортне лікування за наслідками травми згідно висновку ВКК (т.2 а.с.127, 128).
З висновків ВКК №94 від 13.06.2012 р., №2039 від 25.09.2012 р. Первомайської багатопрофільної міської лікарні №2 вбачається, що ОСОБА_1 за станом здоров`я потребувала та потребують медичної реабілітації, соціально-побутової допомоги за діагнозом: наслідки тяжкої ЧМТ на виробництві 1975 р.: в отриманні масажу ніг 3-4 рази на рік (т.2 а.с.67).
Згідно відомостей з Ленінського відділення №575 ПАТ «Укрсоцбанка`Уфумова Р.О. оплати навчання в автомобільній школі Луганської обласної організації м.Луганська в сумі 1300 гр. Згідно свідоцтву серії ААП №512452 ОСОБА_1 пройшла підготовку з 28.11.2011 р. по 25.01.2012 р. і на випускних екзаменах відповідно протоколу №74/11 від 25.01.2012 р. одержала оцінку «добре» по правилам дорожнього руху» оцінку «задовільно» по вивченню будови, експлуатації і технічному обслуговуванню автомобіля; оцінку «добре» по практичному керуванню автомобілем (т.1 а.с.144-149, т.2 а.с.129).
За довідкою ВАТ «Первомайський завод залізо-бетоних виробів №3» позивачці не виплачено сум відшкодування шкоди у зв`язку з втратою профпрацездатності з 01.05.1992 р. по 01.04.2001 р. в розмірі 1669 гр 49 к(т.2 а.с.115-118).
З довідки МСЕК №272 від 29.06.1993 р. вбачається, що згідно висновку ОСОБА_1 є годною до керування автомобілем з управлінням за дві здорові руки і захворюванням обох ніг (т.2 а.с.124)
Наведені обставини сторонами не оспорюються.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-XIV (далі - Закон №1105-XIV) (в редакції, чинної у спірний період). 
За приписами статті 21 Закону №1105-XIV у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку: 
1) своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: 
в) щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого;
г) пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Статтею 28 Закону №1105-XIV визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. 
Зазначені грошові суми складаються із: 
1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 
2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 
3) страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому; 
4) страхової виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника; 
5) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 
6) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.
Згідно частини 4 статті 34 Закону №1105-XIV Фонд соціального страхування від нещасних випадків фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, в тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК.
Витрати на ліки, лікування, протезування (крім протезів з дорогоцінних металів), придбання санаторно-курортних путівок, предметів догляду за потерпілим визначаються на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість. 
Сума витрат на необхідний догляд за потерпілим залежить від характеру цього догляду, встановленого МСЕК, і не може бути меншою (на місяць) від: 
1) розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); 
2) половини розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на постійний сторонній догляд; 
3) чверті розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). 
Витрати на догляд за потерпілим відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків незалежно від того, ким вони здійснюються. 
Інваліди I групи подають висновок МСЕК тільки для встановлення спеціального медичного догляду. 
Якщо встановлено, що потерпілий потребує кількох видів допомоги, оплата провадиться за кожним її видом. 
Відповідно до частини 5 статті 34 Закону №1105-XIV потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи щорічно безоплатно за медичним висновком надається путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд соціального страхування від нещасних випадків у розмірі, встановленому правлінням Фонду. 
Згідно частини 6 цієї статті за наявності медичних показань для одержання автомобіля і наявності або відсутності протипоказань до керування ним Фонд соціального страхування від нещасних випадків забезпечує потерпілого автомобілем безоплатно чи на пільгових умовах, організовує та оплачує навчання водінню автомобіля, а також виплачує компенсацію на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування в порядку та на умовах, що визначаються Кабінетом Міністрів України. 
Згідно з висновком МСЕК Фонд соціального страхування від нещасних випадків може відшкодовувати також інші витрати.
Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31.10.2007 №49, зареєстр.в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2007 р. за №1400/14667, затверджено Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування (далі - Положення №49).
Згідно пункту 2.2 Положення №49 підставою для забезпечення потерпілих путівками для санаторно-курортного лікування (далі - путівки) є документи, зазначені в пункті 2.5 цього Положення, та висновок медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК).
Відповідно до висновку МСЕК потерпілі забезпечуються путівками для санаторно-курортного лікування за прямими наслідками виробничої травми чи професійного захворювання. 
Для взяття на облік для отримання путівки потерпілі (або уповноважені ними особи) подають до робочих органів такі документи: - заяву за встановленою формою (додаток 1); - висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно-курортному лікуванні; - медичну довідку лікувальної установи за формою № 070/о (va302282-99) (п. 2.5 Положення).
У відповідності до пункту 2.6 Положення № 49 потерпілі, які стали інвалідами, забезпечуються путівками для санаторно-курортного лікування періодично згідно з рішенням МСЕК, а саме: - інваліди I групи щороку; - інваліди II групи один раз на два роки; - інваліди III групи один раз на три роки.
Згідно пункту 2.16 Положення № 49 у разі самостійного придбання потерпілим путівки за профілем відповідно до наслідків виробничої травми чи професійного захворювання згідно з довідкою за формою N 070/о (va302282-99 ) до санаторію, визначеного відповідно до Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" ( 1490-14), та за наявності укладених договорів з санаторіями її вартість компенсується за ціною путівки, зазначеною в умовах договору з санаторієм, за умови перебування потерпілого на обліку для отримання путівки та за наявності документів, що підтверджують сплату вартості путівки (прибутковий касовий ордер або розрахунково-касовий чек), та відповідно заповненого зворотного талона до придбаної путівки.
У разі самостійного придбання потерпілим путівки за профілем відповідно до наслідків виробничої травми чи професійного захворювання згідно з довідкою за формою № 070/о (va302282-99) до санаторію, не визначеного торгами (тендером), і відсутності у робочих органів виконавчої дирекції Фонду укладених договорів її вартість компенсується робочими органами виконавчої дирекції Фонду у розмірі не більше вартості путівок у санаторії відповідного профілю, з якими робочими органами виконавчої дирекції Фонду укладено договори, за умови перебування потерпілого на обліку для отримання путівки та за наявності документів, що підтверджують сплату вартості путівки (прибутковий касовий ордер або розрахунково-касовий чек), та відповідно заповненого зворотного талона до придбаної путівки.
В межах спірних правовідносин судом встановлено, що згідно виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії 2-20АБ №0002849 за результатом огляду 02.03.2006 р. ОСОБА_1 встановлена перша група інвалідності, що відповідає другій групі інвалідності, 80% втрати профпрацездатності з 01.02.2006 р. безстроково у зв`язку з травмою на виробництві. Потребує стаціонарного лікування і дослідження в неврологічному відділенні ЛОКБ, медикаментозне, санаторно-курортне лікування за наслідками травми згідно висновку ВКК (т.2 а.с.127, 128).
Згідно довідки за формою 070/о, наданої Первомайською міською лікарнею №2 від 13.04.2009 №165 позивачу призначено лікування в санаторії м.Слов`янськ за діагнозом, який не є наслідком травми згідно акту Н-1 від 08.07.1975р.
Відтак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно було зобов`язано відповідача надавати ОСОБА_1 щорічно безстроково у літній період путівки на санаторно-курортне лікування у санаторій «Слов`янський» м.Слов`янськ Донецької області терміном на 45 днів разом з супроводжуючою особою з компенсацією їй витрат на проїзд і житло згідно із законодавством про службові відрядження.
З огляду на відсутність в матеріалах справи відповідного висновку МСЕК, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно було зобов`язано відповідача систематично забезпечувати ОСОБА_1 необхідними лікарськими засобами та білизною як інваліда першої групи з захворюванням хребта, ортопедичними, корегуючими виробами, окулярами, слуховими апаратами, зубопротезуванням, оглядом медичною сестрою за місцем проживання, обслуговуванням вузькопрофільним лікарем та лікарем загальної практики, лікуванням у спеціалізованих лікувально-профільних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я.
Також в матеріалах справи відсутній висновок МСЕК про потребу позивачки у постійному сторонньому догляду, побутовому обслуговуванню, спеціальному медичному догляду, а тому судом першої інстанції безпідставно задоволено позов в цій частині.
Порядок забезпечення інвалідів автомобілями затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. № 999, абзацом 1 пункту 3 якого встановлено, що підставою для забезпечення інвалідів автомобілями є заява, документи, зазначені у пункті 34 цього Порядку, та висновок обласної, центральної міської у мм. Києві та Севастополі, республіканської в Автономній Республіці Крим медико-соціальної експертної комісії (далі - відповідно облМСЕК, ЦМСЕК, КрМСЕК) про наявність в інваліда медичних показань для забезпечення автомобілем і наявність або відсутність протипоказань до керування ним.
Пунктом 34 Порядку визначено, що для взяття на облік інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда подає до районного управління соціального захисту за місцем проживання і реєстрації, а інвалід унаслідок трудового каліцтва - до відділення виконавчої дирекції, заяву, форма якої затверджується Мінсоцполітики. 
До заяви, що реєструється у спеціальному журналі обліку, додаються: копія довідки МСЕК про групу та причину інвалідності, а для дітей-інвалідів - копія медичного висновку; паспорт (для інваліда, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда), який після перевірки паспортних даних, зазначених у заяві, повертається заявнику, та копія свідоцтва про народження (для дитини-інваліда); довідка про присвоєння ідентифікаційного номера інваліду та члену сім`ї, якому передається право користування автомобілем, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда (після перевірки даних, наведених в заяві, повертається заявнику); документ про реєстрацію місця проживання члена сім`ї, якому передається право користування автомобілем, та довідка або акт, що засвідчує факт спільного проживання інваліда і такого члена сім`ї.
Пунктом 5.3 Положення про забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації потерпілих унаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , затв. постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань 25.03.2008 № 23, визначено, що потерпілий отримує крісло-коляску з електроприводом у разі відсутності в нього в користуванні автомобіля, отриманого за рахунок коштів Фонду. Потерпілий, який користується кріслом-коляскою з електроприводом, у разі забезпечення його також автомобілем безоплатно або на пільгових умовах як члена сім`ї, що складається з двох і більше потерпілих, повертає крісло-коляску з електроприводом робочому органу виконавчої дирекції Фонду. 
Відтак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно було зобов`язано відповідача забезпечити позивачку одночасно автомобілем з ручним керуванням і дорожньою кріслом-коляскою з електроприводом.
Пунктом 11 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. № 999, навчання водінню автомобіля інвалідів унаслідок трудового каліцтва організовується та оплачується відповідними управліннями виконавчої дирекції. 
Виплата компенсації витрат на навчання водінню та отриманню водійського посвідчення не передбачено, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.
Порядок встановлення щомісячних страхових виплат на відшкодування шкоди визначено статтею 34 Закону №1105-XIV, за приписами частини 1 якої сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я. 
Згідно статті 30 Закону №1105-XIV ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги. 
В матеріалах справи відсутній висновок МСЕК про встановлення позивачці ступеня втрати професійної працездатності - 90% у зв`язку з травмою на виробництві 08.07.1975 р.
Відтак, судом першої інстанції безпідставно було визнано частково недійсною постанову відповідача від 12.09.2001 року №4393 «Про продовження раніше призначеної страхової виплати» - у частині розміру відшкодування втраченого заробітку (щомісячної страхової виплати) -133 гривні 54 копійок у частині ступеня втрати професійної працездатності - 80%, а також визнано, що розмір відшкодування втраченого заробітку (щомісячні страхові виплати) станом на 01.04.2001 р. становив 542 гривні, виходячи з розміру середньомісячного заробітку за професією формувальник 603 гривні 16 копійок, обчисленого за січень - квітень 1992 р. відкоригованого на коефіцієнти підвищення тарифних ставок ВАТ «Первомайського заводу залізо-бетонних виробів №3», з урахування ступеня втрати працездатності з 09.04.2001 р. - 90%.
Пунктом 3 Розділу XI Прикінцеві положення Закону №1105-XIV установлено, що: відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги; 
уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, ким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.
Під час розгляду справи судом не враховано, що заборгованість, яку мав ВАТ «Первомайський завод залізобетонних виробів №3» до 01.04.2001 згідно рішення суду від 17.11.2004 було виплачено відповідачем у розмірі 3625,59 грн., також ця сума включала в собі у заборгованість у розмірі 768,19 грн..
Згідно постанови №4393 від 21.01.2005 виплачено суму 3160,59 грн., згідно постанови № 4393 від 30.09.2005 виплачено суму 465,00 грн.. 
Відтак, судом першої інстанції безпідставно задоволено позов в цій частині.
Щодо стягнення на користь позивачки моральної шкоди 50000 гривень 00 копійок, завданої службовими особами, працівниками Фонду, під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.
Отже, вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди судам слід надавати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чи існує причинний зв`язок, чи обґрунтовано грошовий вираз заявленої шкоди та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Ці обставини входять до предмету доказування у справі.
Проте, жодного доказу на підтвердження заподіяння відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, відчуття пригнічення чи тривоги тощо, судом не наведено, як і не надано ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань суд виходив, визначаючи суму завданої відповідачем моральної шкоди у розмірі 50000 грн..
Колегія суддів також зазначає, що під час апеляційного розгляду справи судом не встановлено наявності протиправної бездіяльності з боку відповідача. 
Відтак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно було стягнуто на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 50000 гривень.
Щодо вимог позивачки стосовно виплати одноразової страхової допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виплата потерпілим одноразової допомоги в разі ушкодження здоров`я передбачалась Законом України «Про охорону праці», який набрав чинності 24.11.1992 р. і діяв до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Вимогами статті 12 Закону України «Про охорону праці» передбачалось відшкодування працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, у повному розмірі втраченого заробіток, передбачалась відшкодування моральної шкоди потерпілому, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної шкоди потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя.
Працівники, яким стійка втрата працездатності встановлена до 24.10.1992 р. не мали права на отримання одноразової допомоги.
Також вимоги статті 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» щодо виплати одноразової допомоги не поширюються на випадок з позивачкою, оскільки право на страхові виплати виникли у позивачці станом на 1975 р., коли таких виплат не передбачалось.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Первомайського міського суду Луганської області від 25 лютого 2014 року у справі №2а-6/2012/1220 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на постанову Первомайського міського суду Луганської області від 25 лютого 2014 року у справі №2а-6/2012/1220 – задовольнити.
Постанову Первомайського міського суду Луганської області від 25 лютого 2014 року у справі №2а-6/2012/1220 - скасувати.
Прийняти нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити у повному обсязі.
Повне судове рішення складено 30 липня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко