Справа № 536/381/26
Провадження № 2/536/807/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.
за участю секретаря судового засідання Веремєєвої О.Р.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що 27.02.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачка ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії № 485005952 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. На підставі вказаного договору відповідачка отримала грошові кошти в сумі 7 300 гривень на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти відповідно до умов, зазначених в договорі. 29.04.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №МВ-ТП/33, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги, в тому числі і до ОСОБА_1 .
Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість за кредитним договором в сумі 22 295 грн 66 коп та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662 грн 40 коп та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.
Ухвалою судді від 03 березня 2026 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відзив на позовну заяву відповідачкою не подано.
Суд, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин.
З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.
Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. 
Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. 
Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). 
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. 
В силу ст.12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Згідно ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. 
Згідно ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання.
В ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання.
Установлено, що 27.02.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачка ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії № 485005952 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. На підставі вказаного договору товариство зобов`язувалося надати відповідачці грошові кошти в сумі 7 300 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти відповідно до умов, зазначених в договорі. Відповідно до пп.7.3 даного Договору кінцевою датою повернення кредиту є 29.03.2030 року.
Договір підписано електронним підписом відповідача, електронний підпис відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.
Факт отримання відповідачкою ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 7 300 грн від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на її картковий рахунок № НОМЕР_1 підтверджується повідомленням ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів, довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та листом АТ «ПУМБ» від 02.04.2026, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано банківську картку № НОМЕР_1 , на яку 27.02.2025 було зараховано кошти в сумі 7 300 грн.
Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме надало відповідачці ОСОБА_1 кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором.
29.04.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №МВ-ТП/33, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
Відповідно до Реєстру прав вимоги від 29.04.2025 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 485005952 від 27.02.2025.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 485005952 від 27.02.2025 до відповідачки ОСОБА_1 .
У повідомленнях, адресованих відповідачу, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» повідомлено про відступлення прав вимоги.
У досудовій вимозі відповідачу повідомлено про на необхідність виконання зобов`язання.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, який судом перевірений, визнаний правильним та неспростований відповідачем, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 485005952 від 27.02.2025 становить 22 295 грн 66 коп, яка складається з 7 300 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14 557 грн 66 коп заборгованості за процентами та 438 грн комісії за надання кредиту.
З боку відповідачки не спростовано факт відсутності вказаної заборгованості.
Надаючи оцінку аргументам позивача, суд вважає, що відповідачка прийняла всі права та обов`язки, встановлені у договорі та зобов`язувалася їх належним чином виконувати. Більше того, своїми діями, а саме: користуючись кредитними коштами, вона фактично висловила свою згоду з формою договору та його умовами, однак належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує.
Доказів погашення заборгованості за кредитом первісному кредитору або його правонаступнику відповідачка не надала, а відтак позовна вимога щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів є обґрунтованою та підлягає задоволенню. 
Так як позов задоволено, то в відповідності до ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662 грн 40 коп та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн, що підтверджено документально. 
При розподілі витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з того, що такі витрати підтверджені належними доказами та клопотання про їх зменшення іншою стороною не подано, тому відсутні передбачені ст.137 ЦПК України підстави для їх зменшення.
Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 13.03.2025 у справі № 275/150/22, що суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статями 13, 81, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, на підставі статей 515, 516, 530, 617, 628, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (14017, м. Чернігів, вул. Жабинського, буд. 13, код ЄДРПОУ 39700642), заборгованість за кредитним договором № 485005952 від 27.02.2025 в сумі 22 295 (двадцять дві тисячі двісті дев`яносто п`ять) грн 66 коп, судовий збір в сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його отримання до Полтавського апеляційного суду. 

Суддя	С. М. Клименко