РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 293/558/26
Провадження № 2/293/585/2026
03 вересня 2026 року | селище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді Проценко Л.Й.
за участю секретаря судового засідання Ничипорук Н.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Юр Консалт Груп Плюс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:
І.Короткий зміст позовних вимог
Представник ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» Бонтей М.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 46/92417723 від 21.01.2021 в розмірі 33 200, 00 грн. на користь ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс», а також сплачений судовий збір в розмірі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000, 00 грн..
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.01.2021 між ТОВ «Партнер Фінанс» та відповідачем було укладено договір позики № 46/92417723, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у термін, встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені у договорі.
ТОВ «Партнер Фінанс» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надавши кредитні кошти в обсязі та у строк, визначених умовами кредитного договору, однак відповідач не виконав умов кредитного договору.
28.12.2023 між ТОВ «Партнер Фінанс» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» було укладено договір факторингу № 28122023, відповідно до умов якого ТОВ «Партнер Фінанс» відступило, а ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» набуло права вимоги до боржників ТОВ «Партнер Фінанс», у тому числі до відповідача за кредитним договором № 46/92417723 від 21.01.2021.
17.04.2025 між ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» було укладено договір факторингу №17-04/ФК-25, згідно до умов якого ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» набуло права вимоги до боржників ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», у тому числі до відповідача за кредитним договором № 46/92417723 від 21.01.2021.
25.08.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» було укладено договір факторингу № 25-08/ФК-25, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» відступило, а ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» набуло права вимоги до боржників ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», у тому числі до відповідача за кредитним договором № 46/92417723 від 21.01.2021.
Відповідно до розрахунку заборгованості, сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою, яка становить 33 200, 00 грн, із яких: заборгованість за сумою позики 4 000, 00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 28 080,00 грн; заборгованість за комісією 1 120, 00 грн.
Оскільки відповідач у добровільному порядку не здійснює погашення існуючої заборгованості, тому позивачз метою захисту свого порушеного права звернувся до суду із даним позовом.
ІІ.Процесуальні дії по справі
22.04.2026 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи №293/558/26 визначено суддю Проценко Л.Й.
На виконання вимог ч.8 ст.187 ЦПК України, 27.04.2026 судом отримано інформацію, щодо місця реєстрації гр. ОСОБА_1 (а.с.68).
Ухвалою від 27.04.2026 суд залишив позовну заяву без руху (а.с.69).
01.05.2026 до суду надійшла заява про усунення недоліків (а.с.71-72).
Ухвалою від 05.05.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі Розгляд справи постановив проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначив на 11 год. 30 хв. 04.06.2026 (а.с.75). 
04.06.2026 у судове засідання сторони не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Позивач повноважного представника в судове засідання не направив, у позовній заяві просить розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач у порядку ст. 178 ЦПК України у визначений строк відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.78). 
Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 04.06.2026, відклав розгляд справи на 02.07.2026 на 11 год 20 хв (а.с.46).
02.07.2026 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючої судді у справі у нарадчій кімнаті в кримінальному провадженні, про що свідчить довідка секретаря судового засідання (а.с.83).
29.07.2026 від представника ОСОБА_1 – адвоката Сидорука М.В., який діє на підставі ордеру серії АМ № 1203717, надійшла заява про ознайомлення з цивільною справою (а.с.86).
В призначене судом засідання на 10.08.2026 сторони не з`явилися. 
Від представника відповідача надійшла заява, в якій просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з тим, що до позовної заяви не надано жодного належного та допустимого доказу щодо перерахування кредитних коштів відповідачу. Також просив врахувати, що відповідач ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій та відповідно до положень ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» звільняється від нарахування процентів. Долучив копію посвідчення ОСОБА_1 , що підтверджує статус учасника бойових дій від 03.10.2026 та посвідчення ветерана війни з інвалідністю 3 групи від 27.04.2026.
Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 10.08.2026 суд відклав розгляд справи на 03.09.2026 о 15 год 30 хв.
03.09.2026 у судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до приписів ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
ІІІ.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
21.01.2021 між ТОВ «Партнер Фінанс» та відповідачем було укладено договір позики № 46/92417723, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 4 000 грн. 00 коп., строком на 365 днів, зі сплатою 2% в день, що у загальному розмірі становить 28 080 грн. 00 коп. Комісія за видачу позики становить 28% від суми позики, тобто 1 120 грн. 00 коп (а.с. 9-10).
Також, 21.01.2021 ОСОБА_1 підписав Паспорт споживчого кредиту, що містить інформацію яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (повернення позики в кінці строку) (а.с.11-12).
Згідно розрахунку ТОВ «Партнер Фінанс», заборгованість відповідача за кредитним договором № 46/92417723 від 21.01.2021становить 33 200 грн. 00 коп., із яких: заборгованість за сумою позики 4 000 грн. 00 коп.; заборгованість по нарахованим процентам 28 080 грн. 00 коп.; заборгованість за комісією 1 120 грн. 00 коп (а.с.14-15).
28.12.2023 між ТОВ «Партнер Фінанс» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» було укладено договір факторингу № 28122023, відповідно до умов якого ТОВ «Партнер Фінанс» відступило, а ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» набуло права вимоги до боржників ТОВ «Партнер Фінанс», у тому числі до відповідача за кредитним договором № 46/92417723 від 21.01.2021 (а.с. 16-19).
Згідно витягу з реєстру боржників № 1 від 28.12.2023 року до договору факторингу № 28122023 від 28.12.2023 ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № № 46/92417723 від 21.01.2021 у розмірі 33 200 грн. 00 коп., із яких: заборгованість за сумою позики 4 000 грн. 00 коп.; заборгованість по нарахованим процентам 28 080 грн. 00 коп.; заборгованість за комісією 1 120 грн. 00 коп (а.с. 45-48).
17.04.2025 між ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» було укладено договір факторингу №17-04/ФК-25, згідно до умов якого ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» набуло права вимоги до боржників ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», у тому числі до відповідача за кредитним договором № 46/92417723 від 21.01.2021 (а.с. 21-25).
Згідно витягу з реєстру боржників № 1 від 17.04.2025 до договору факторингу № 17-04/ФК-25 від 17.04.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 9/922111436 від 18.02.2021 у розмірі 33 200 грн. 00 коп., із яких: заборгованість за сумою позики 4 000 грн. 00 коп.; заборгованість по нарахованим процентам 28 080 грн. 00 коп.; заборгованість за комісією 1 120 грн. 00 коп (а.с. 40-44).
25.08.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» було укладено договір факторингу № 25-08/ФК-25, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» відступило, а ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» набуло права вимоги до боржників ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», у тому числі до відповідача за кредитним договором № 46/92417723 від 21.01.2021 (а.с.26-28).
Згідно витягу з реєстру боржників № 1 від 25.08.2025 до договору факторингу № 25-08/ФК-25 від 25.08.2025 ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 46/92417723 від 21.01.2021 у розмірі 33 200 грн. 00 коп, із яких: заборгованість за сумою позики 4 000 грн. 00 коп.; заборгованість по нарахованих процентах 28 080 грн. 00 коп.; заборгованість за комісією 1 120 грн. 00 коп (а.с. 49-53).
Платіжними інструкціями також підтверджується факт переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача (а.с.36-39).
Таким чином, ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» наділено правом вимоги до відповідача за кредитним договором № 46/92417723 від 21.01.2021.
ІV. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, мотиви суду
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України, особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Договір позики № 94/25817450 від 01.04.2021 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до п. 3.2. Договору позики, ОСОБА_1 , підписанням цього Договору підтверджує, що він отримав від позикодавця суму позики в повному обсязі у дату підписання цього договору.
Тобто, ТОВ «Партнер Фінанс» свої зобов`язання за Договором позики № 46/92417723 від 21.01.2021 виконало повному обсязі й надало відповідачу грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн.
Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Договору позики, шляхом прийняття виконання зобов`язання позикодавця, а саме отримавши грошові кошти у позику.
Разом з тим, всупереч умов Договору позики, відповідач не виконував своїх зобов`язань за Договором у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Отже, до ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» відповідно до укладених Договору факторингу №28122023 від 28.12.2023 року, № 17-04/ФК-25 від 17 квітня 2025 року, № 25-08/ФК-25 від 25 серпня 2025 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором позики № 46/92417723 від 21.01.2021.
Після отримання права вимоги, ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» не здійснювало нарахування відповідачу жодних штрафних санкції, однак своїх зобов`язань за договором позики відповідач не виконав, заборгованість не погашав, а її загальний розмір, відповідно до наданого позивачем розрахунку, складає 33 200,00 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Водночас з поданої представником відповідача заяви вбачається, що ОСОБА_1 заперечує правомірність нарахування відсотків за вказаним договором відповідно до вимог ч.15 ст. 14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей, так як є військовослужбовцем та має статус учасника бойових дій.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності
Тобто, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. В тому числі, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Таким чином, законодавець пов`язує можливість застосування відповідної пільги не з самим фактом існування кредитного договору, а з наявністю у боржника спеціального правового статусу військовослужбовця у визначений законом період.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування держави, органів влади, Збройних Сил України та інших військових формувань, який настає з моменту оголошення мобілізації або введення воєнного стану та охоплює мобілізацію, воєнний час і частково відбудовний період.
Загальновідомим є те, що особливий період в Україні триває з 2014 року та не припинений станом на момент розгляду справи.
Разом із тим, сам факт існування особливого періоду не є достатньою підставою для автоматичного звільнення особи від сплати процентів за кредитом.
Юридичне значення має саме дата набуття особою статусу військовослужбовця та співвідношення цієї дати з періодом нарахування процентів.
Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження проходження військової служби відповідачем надано посвідчення Учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 03.10.2026, та копію посвідчення серії НОМЕР_2 , що підтверджує його інвалідність 3 групи та право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни з 03.11.2025 до 01.12.2026 .
Наведені документи підтверджують факт набуття відповідачем статусу учасника бойових дій лише з 03.10.2026 року.
Разом із тим, із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися до 20.01.2022 включно.
Окрім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач на момент нарахування процентів мав статус військовослужбовця або що кредитор був повідомлений про наявність обставин, які можуть бути підставою для застосування пільги.
За таких обставин суд дійшов висновку, що на момент виникнення обов`язку зі сплати процентів та на момент їх нарахування відповідач не довів, що перебував на військовій службі, а тому гарантії, передбачені частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли до набуття ним відповідного статусу.
Такий висновок узгоджується із загальними принципами дії закону в часі та правової визначеності.
Суд також враховує, що звільнення від нарахування процентів є спеціальною пільгою, яка має виключний характер, а тому її застосування потребує належного доведення наявності усіх передбачених законом підстав.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Саме на відповідача покладається обов`язок довести факт поширення на нього відповідної законодавчої гарантії у спірний період.
Суд також бере до уваги, що механізм реалізації зазначеної гарантії передбачає активну поведінку позичальника.
Відповідно до правового регулювання, сформованого законодавством та нормативними актами Національного банку України, особа, яка претендує на застосування пільги, повинна звернутися до кредитора із відповідною заявою та підтвердними документами.
У разі відмови кредитора або неврахування відповідних обставин спір може бути вирішений судом.
Разом із тим, доказів звернення відповідача до кредитора з вимогою застосувати гарантії, передбачені частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», матеріали справи не містять.
Отже, за відсутності належних доказів, які б підтверджували наявність у відповідача права на застосування передбачених законом пільг у спірний період, позивач правомірно нарахував проценти за користування кредитом відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Щодо посилань представника відповідача на відсутність доказів щодо перерахування кредитних коштів відповідачу та отримання ним кредитних коштів, то суд звертає увагу, що відповідно до п. 3.2. Договору позики, ОСОБА_1 , підписанням цього Договору підтвердив, що він отримав від позикодавця суму позики в повному обсязі у дату підписання цього договору.
Водночас, щодо стягнення з відповідача комісії за видачу кредиту, суд зазначає наступне.
Так, згідно п. 1.5 договору комісія за видачу позики складає 28% від суми позики, що становить 1120,00 грн і підлягає сплаті у строк передбачений графіком платежів.
Статтею 3 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Згідно з частинами 1, 2, 5, 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Враховуючи наведене, положення договору позики щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за видачу кредиту суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 1120,00 грн
За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
За викладених фактичних обставин, проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 32080,00 грн, з яких: 4000,00 грн - заборгованість за кредитом, 28080,00 грн - заборгованість за процентами. 
V. Розподіл судових витрат
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2662,40 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн.
Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у сумі 6000,00 грн представник позивача надав наступні докази: копію договору про надання правової допомоги № 45714110 від 10 грудня 2025 року, копію додаткової угоди №3387016437 до договору № 45714110 про надання правової допомоги від 12.12.2025, детальний опис робіт від 12.12.2025, акт №3387016437 про підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом від 12.12.2025.
Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторони, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2572,41 грн.(2662,40х96,62%:100%)
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 354,355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юр Консалт Груп Плюс» суму заборгованості за договором позики №46/92417723 від 21.01.2021 у розмірі 32080 (тридцять дві тисячі вісімдесят) гривень 00 копійок, витрати зі сплаті судового збору у розмірі 2572,41 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень.
В решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників у справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юр Консалт Груп Плюс, код ЄДРПОУ:45714110, адреса місця знаходження: 04052, м. Київ, вул. Глибочицька, 17Б, офіс 503. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 03.09.2026.

Головуюча суддя | Людмила ПРОЦЕНКО