ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2026 Справа № 917/72/26 

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши після повернення з відпустки у спрощеному позовному провадженні матеріали справи
за позовною заявою  Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Деренківець», 19430, Черкаська обл., Черкаський р-н, с. Деренковець, вул. Центральна, 1, код ЄДРПОУ 32898214,
до  Фізичної особи-підприємця Каразія Павла Олександровича, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
про стягнення 105 387,51 грн,
Представники сторін: не викликались.

Суть спору:
02.12.2025 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Деренківець» до Фізичної особи-підприємця Каразія Павла Олександровича про стягнення 105 387,51 грн, з яких 99 800,00 грн – безпідставно отримані грошові кошти, 3 536,83 грн – інфляційні втрати, 2 050,68 грн – 3% річних.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2026 року цей позов переданий на розгляд судді Байдуж Ю.С.
Ухвалою від 26.01.2026 року суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі. Також вказаною ухвалою суд вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Розпорядженням керівника апарату суду від 17.03.2026 року № 86 на підставі п. 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 917/72/26 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 з посади.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2026 року справу № 917/72/26 розподілено судді Мацко О.С.
19.03.2026 р. суддею Мацко О.С. було прийнято справу № 917/72/26 до свого провадження, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та розпочато розгляд справи по суті.

Аргументи учасників справи:
Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем не повернуто Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальність «Деренківець» безпідставно отримані грошові кошти за відсутності між сторонами договірних відносин.
Відповідач у визначеному господарським процесуальним законодавством порядку на позов не відреагував.
Копія ухвал у даній справі, що направлялись на адресу відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, були повернуті до суду з відмітками поштового відділення «адресат відсутній».
Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Верховний Суд неодноразово відзначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 27.06.2023 у справі №910/4473/21 (910/19757/21).
Враховуючи, що ухвали у справі направлялись на адресу відповідача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, він вважається таким, що повідомлений належним чином про судовий розгляд даної справи. Крім того, ухвали суду були своєчасно розміщені судом у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Таким чином, вважається, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи судом, про покладені на нього обов`язки та його процесуальні права.
Згідно із ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Під час розгляду справи по суті суд дослідив усі письмові докази, що містяться в матеріалах справи та встановив, що їх достатньо для вирішення спору, у зв`язку з чим вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Виклад обставин справи, встановлених судом:
Згідно з виписками Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» по рахунку Філії «Поділля» Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Деренківець» за 14.05.2025 р. (а. с. 33) та за період з 14.05.2025 р. по 20.01.2026 р. (а. с. 32) позивач 14.05.2025 року перерахував на рахунок Фізичної особи-підприємця Каразія Павла Олександровича грошові кошти в сумі 99 800,00 грн; в призначені платежу зазначено: «оплата за рахунком № 722 від 14.05.2025, за послуги, без ПДВ».
29.12.2025 року позивач надіслав на адресу відповідача вимогу № 29/12-25-2 від 29.11.2025 р. про повернення на рахунок Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Деренківець» грошових коштів у розмірі 99 800,00 грн (а. с. 37-40).
Як зазначає позивач, відповідач відповіді на вказану вимогу не надав, грошові кошти в сумі 99 800,00 грн не повернув.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Каразія Павла Олександровича 105 387,51 грн, з яких 99 800,00 грн – безпідставно отримані грошові кошти, 3 536,83 грн – інфляційні втрати, 2 050,68 грн – 3% річних.
Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: виписки Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» по рахунку Філії «Поділля» Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Деренківець» за 14.05.2025 р. та за період з 14.05.2025 р. по 20.01.2026 р., вимога № 29/12-25-2 від 29.11.2025 р. з доказами направлення відповідачу та ін.
Докази відповідача в спростування вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Деренківець» в матеріалах справи відсутні.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:
Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Так, відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 р. у справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 р. у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 р. у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, від 16.09.2022 р. у справі № 913/703/20).
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання, передбачені статтею 1212 ЦК України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.
Дана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Касаційного господарського Суду у складі Верховного Суду від 26.01.2022 р. у справі № 924/1338/19.
При цьому, для кондикційних зобов`язань (повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів) вина не має значення, оскільки важливим є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (аналогічні висновки зазначені в постановах Касаційного господарського Суду у складі Верховного Суду від 17.05.2023 р. у справі № 916/3893/21, від 19.07.2023 р. у справі № 923/618/21).
Матеріалами справи підтверджується наявність у спірних правовідносинах усіх необхідних елементів виникнення кондикційних правовідносин: факт набуття відповідачем майна (грошових коштів в розмірі 99 800,00 грн), факт набуття відповідачем цього майна саме за рахунок позивача (в результаті переказу з рахунку позивача на рахунок відповідача) та факт відсутності письмових доказів, які б свідчили про наявність договірних зобов`язань між сторонами.
Зокрема, матеріали справи не містять рахунку відповідача № 722 від 14.05.2025 р., зі змісту якого, суд міг би дійти висновку про наявність між сторонами договірних зобов`язань, а отже і правової підстави для набуття відповідачем грошових коштів у загальному розмірі 99 800,00 грн.
Відповідач, усупереч вимогам статей 13, 74 ГПК України (кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень), доводів позивача не спростував, належними та допустимими доказами не довів факту виникнення між сторонами договірних зобов`язань.
За таких умов позовні вимоги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Деренківець» про стягнення з Фізичної особи-підприємця Каразія Павла Олександровича 99 800,00 грн безпідставно отриманих грошових коштів є законними та обґрунтованими.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 р. у справі № 910/3831/22, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.
Позивачем приведено розрахунок 3% річних за період з 15.05.2025 р. по 19.01.2026 р. в розмірі 2 050,68 грн та інфляційних втрат за період з травня по грудень 2025 року в розмірі 3 536,83 грн (а. с. 3).
Контррозрахунку розміру інфляційних втрат та відсотків річних відповідачем надано не було.
Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, суд прийшов до висновку, що зазначені вимоги відповідають положенням чинного законодавства України, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).
Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Крім того, згідно зі ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Деренківець» у даній справі в повному обсязі.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 2 662,40 грн.
Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне:
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, як зазначено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Як було зазначено вище, позивач просить покласти на відповідача судові витрати Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Деренківець» на правничу допомогу адвоката.
У позовній заяві СГТОВ «Деренківець» у даній справі міститься попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.
Також до вказаної позовної заяви було додано належним чином засвідчені копії договору про надання правової (правничої) допомоги № 3-АБ від 16.04.2018 р., укладеного між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальність «Деренківець» та Адвокатським бюро «Адвокат Бордаченко та партнери», додаткової угоди від 02.04.2021 р. до вказаного Договору, Завдання (доручення) № 32 від 19.01.2026 р., рахунку № 365 від 19.01.2026 р., фільтрованої виписки за 20.01.22026 р., ордеру серія АІ № 2091960 від 20.01.2026 р. на надання адвокатом Бордаченком Олександром Володимировичем правової допомоги Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальність «Деренківець» та свідоцтва № 631 від 18.05.2012 р. про право Бордаченка Олександра Володимировича на заняття адвокатською діяльністю
Відповідно до п. 1.1 Договору про надання правової (правничої) допомоги № 3-АБ від 16.04.2018 р. Адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової (правничої) допомоги, що передбачені п. 2.1 цього договору, Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової (правничої) допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Адвокат надає Клієнту правову (правничу) допомогу за завданнями (дорученнями) Клієнта, які погоджуються Сторонами шляхом їх підписання. У кожному завданні (дорученні) Сторони погоджують вид і зміст правової (правничої) допомоги, строки, вартість, а також інші необхідні умови її надання (п. 1.2 Договору № 3-АБ від 16.04.2018 р.).
У Завданні (дорученні) № 32 від 19.01.2026 р. (додаток до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 3-АБ від 16.04.2018 р.) Сторони узгодили, що Адвокат за цим завданням (дорученням) Клієнта зобов`язується надати Клієнту правову (правничу) допомогу, а саме: ініціювати та супроводжувати судову справу за позовом Клієнта до Фізичної особи-підприємця Каразії Павла Олександровича про стягнення безпідставно набутих ним 14.05.2025 року грошових коштів в сумі 99 800,00 грн, інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на вказану суму коштів, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової (правничої) допомоги та фактичні витрати Адвоката, необхідні для виконання цього завдання.
Клієнт повинен сплатити Адвокату гонорар за надання правової (правничої) допомоги Клієнту за цим завданням (дорученням) за супроводження судової справи в суді першої інстанції в сумі 10 000,00 грн без ПДВ (п. 3 Завдання).
Вказана сума була сплачена позивачем на користь Адвокатським бюро «Адвокат Бордаченко та партнери» 20.01.2026 р., що підтверджується фільтрованою випискою за 20.01.22026 р.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є:
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;
9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.
Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. є такими, що пов`язані з розглядом справи, відповідають критеріям, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК, а також належать до витрат, компенсація яких передбачена чинними нормами законодавства України.
За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
При цьому, як зазначено вище, у Договорі про надання правової (правничої) допомоги № 3-АБ від 16.04.2018 р. встановлено фіксований розмір гонорару.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові № 640/18402/19 від 28.12.2020 р., якщо договором з адвокатом передбачено фіксовану вартість правової допомоги, то детальний опис робіт не є обов`язковим, оскільки в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого адвокатом, а, отже, є визначеним.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зазначено, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Клопотання про зменшення розміру вказаних витрат від відповідача до суду не надходило.
Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, а витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджені у розмірі 10 000,00 грн, вказана сума підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст. 129, 231, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Каразії Павла Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Деренківець» (19430, Черкаська обл., Черкаський р-н, с. Деренковець, вул. Центральна, 1, код ЄДРПОУ 32898214) 99 800,00 грн – безпідставно отримані грошові кошти, 3 536,83 грн – інфляційні втрати, 2 050,68 грн – 3% річних, 2 662,40 грн судового збору, 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
3. Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України. 
Повне рішення складено 23.07.2026 р.

Суддя О.С. Мацко