Справа №:755/171/26
Провадження №: 2/755/149/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"09" липня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді -  Катющенко В.П.,
при секретарі -  Мовчан А.С.
за участю: позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
представника відповідача Дяченко С.О. 
представника третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження, -
В С Т А Н О В И В:
Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, у якому просить суд: визнати незаконним та скасувати розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.12.2024 № 798 «Про визначення способів участі батьків у вихованні дітей», за яким визначено участь батька ОСОБА_4 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі спілкування з малолітнім сином: перші та треті вихідні місяця з 15 год суботи до 20 год неділі, інші дні за домовленістю між батьками, графік може бути змінений за згодою між батьками; судові витрати покласти на відповідача.
Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 15.11.2016 вона і ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10.12.2024. У шлюбі народився син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Через деякий час після народження дитини відносини між нею та чоловіком погіршились, оскільки вона більше не могла та не хотіла терпіти постійні психологічні знущання над нею, а в останній рік (2024) і над дитиною. Зазначає, що 05.10.2024 вона з дитиною пішла від колишнього чоловіка ОСОБА_4 та того ж вечора, останній гупав в двері та дзвонив в дзвінок квартири, де вони знаходились, а також тривалий час стояв під під`їздом. На наступний день він викликав поліцію, сказавши правоохоронцям, що позивачка нібито зникла з дитиною. В той же час, син боявся батька, а тому довелось перевести його в іншу школу, за його згодою. Коли син відмовлявся робити те, що хоче батько, останній ображався і міг не розмовляти з дитиною до трьох днів. Ваня дуже боявся і навіть не виходив з кімнати, а коли потрібно було сходити до туалету або поїсти, кликав маму, щоб вона його провела. В такі дні їй доводилось відпрошуватись з роботи, бо син боявся сам залишатись дома з батьком. Батько не працював 5 років, а позивачка сама була змушена утримувати дитину, його батька і себе. 
Ще до розірвання шлюбу між ними, ОСОБА_4 приблизно 08.10.2024 пішов в Службу у справах дітей і написав на позивачку скаргу. Саме за його зверненням до служби у справах дітей 13.12.2024 було визначено графік побачень батька з сином, який встановлений Розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації. Вказує, що вона з дитиною була направлена до соціального психолога для визначення прихильності дитини до кожного з батьків. Після цих сесій психолог говорила, що дитина взагалі не хоче бачитись з батьком і якщо є можливість не давати спілкуватись батькові з дитиною, то це треба зробити. Відповідач спочатку відмовлявся йти до психолога, але потім він був змушений піти до соціального психолога і його прийняв психолог, який займався з позивачкою і дитиною, що має ознаки конфлікту інтересів. І цей же психолог, в телефонній розмові, сказала пізніше, що з дитиною все добре, і це позивачка його намовила і він може бачитись з батьком. До того як було остаточно прийнято графік відвідувань, дитина бачилась з батьком в присутності матері, ці зустрічі завжди закінчувались сварками. Тому вони з сином прийняли спільне рішення, що він буде бачитися з батьком без її присутності. Після встановлення графіку, батько бачив дитину майже щодня і всі вихідні, навіть, які графіком не були затверджені. Також він спілкувався з сином по телефону. Вона не створювала перешкод у побаченнях сина з батьком. Батько щодня телефонував дитині, бачився після школи і кожні вихідні. На момент затвердження розпорядження в дитини не було діагностовано бронхіальну астму, але ОСОБА_6 постійно хворів бронхітами, інколи з обструкцією. Позивачка зазначає, що була згодна саме на такий графік, оскільки була морально і психологічно виснажена розлученням, переїздом на інше місце проживання, також відвідувала психолога. Вона не знала, що батько буде використовувати дитину для своїх маніпуляцій і налаштовувати сина проти окремого проживання з батьком та сподівалась на те, що ОСОБА_4 не буде чинити погано дитині. В червні 2025 позивачка з сином переїхала на постійне місце проживання до м. Бровари, Київської області. Цілком зрозуміло, що можливість батька бачитися з дитиною щодня змінилась. Психологічна відновлювальна робота проводиться з сином, починаючи з жовтня 2024 та по сьогоднішній день. Така терапія стала вкрай необхідною, в першу чергу, через розпад сім`ї, через психологічний тиск і маніпуляції, які використовував батько під час спільного проживання, а потім при побаченнях і спілкуванні з сином, в подальшому переїзд до нового місця проживання та військові дії в нашій державі. Тільки через деякий час син почав вчитися висловлювати свої бажання відверто та говорити про те, що не завжди хоче бачитися з батьком так часто, що в нього є інші цікаві справи: ігри в комп`ютері, друзі однокласники, вільний час для себе особисто. Син почав пояснювати, що з одного боку він батька побоюється, не завжди хоче їхати на вихідні дні до батька, поруч з ним почуває себе напруженим, йому дискомфортно, а з іншого боку, син боїться йому сказати це у вічі, бо тато образиться. 
Відповідно до Розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.12.2024 № 798 «Про визначення способів участі батьків у вихованні дітей» розглянувши заяву ОСОБА_4 та надані ним документи, було визначено порядок участі у вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_4 , зокрема: перші та треті вихідні місяця з 15 год суботи до 20 год неділі, інші дні за домовленістю між батьками, графік може бути змінений за згодою між батьками. Певний час графік побачень батька з сином виконувався всіма сторонами. Однак, син ОСОБА_6 почав частіше хворіти, йому поставили діагноз: бронхіальна астма як наслідок алергії на домашній пил та інші алергени. Саме в квартирі батька антисанітарні умови та наявний пил та пліснява. Тобто, перебування дитини тривалий час у таких умовах провокує загострення хвороби. Позивачка намагалася поговорити з відповідачем і врегулювати ситуацію мирно, оскільки треба було лише зробити перерву у побаченнях з сином на певний час, привести квартиру у належний та безпечний для здоров`я стан, та дочекатися бажання бачитися з татом частіше від самого ОСОБА_7 . Відповідач не хотів чути ані позивачку, ані свого сина. Він почав звертатися до поліції, до служби у справах дітей із заявами для притягнення позивачки до відповідальності, звинувачувати її у тому, що саме вона відмовляє сину у побаченнях з батьком. Позивачка зрозуміла, що оскаржуване Розпорядження суперечить інтересам дитини та прийняте без урахування усіх обставин, які мають істотне значення, а саме: не враховано стан здоров`я сина, санітарний стан житла батька, не вивчено умови життя батька дитини, його ставлення до батьківських обов`язків, не взято до уваги відносини сина та батька, не враховано ставлення дитини до батька, не досліджено стан здоров`я дитини, не запропоновано участь психолога щодо налаштування відносин між дитиною та батьком. Членами комісії, як колегіального органу, не було отримано та не було вивчено повну та достовірну інформацію, яка необхідна для прийняття об`єктивного, неупередженого рішення, не досліджено документи та суть справи, не вчинено дій щодо дослідження психологічного стану дитини, встановлений графік і порядок зустрічей батька з дитиною мають негативний вплив на нормальний розвиток дитини, її психічний та фізичний стан. 
Справа в тому, що під час постановлення Розпорядження від 13.12.2024 №798, не було здійснено перевірку стану здоров`я малолітньої дитини, не враховано розпорядок дня сина, відвідування ним школи та гуртків. Крім того, не було вказано за яких саме умов мають відбуватися такі побачення, що також є порушенням, оскільки не зазначення способу побачень з/без присутності матері, негативно впливає на відносини між батьками, провокує конфлікти та відповідно руйнує психіку дитини. Більше того, відсутність документального підтвердження місця проживання батька, зокрема, правовстановлюючих документів на житло, довідки про склад його сім`ї для визначення кола осіб, з якими буде проживати дитина у визначений Розпорядженням час. Працівниками опіки не було витребувано Акт обстеження житла у відповідного органу за місцем проживання батька. Відсутня інформація щодо адреси місця перебування малолітньої дитини під час зустрічей з батьком, яка в даному випадку має бути зазначена, оскільки час спілкування, визначений у Розпорядженні досить тривалий. 
Таким чином, вважає, що вказане Розпорядження винесено з порушеннями норм чинного законодавства, без врахування стану здоров`я дитини, інших вагомих обставин, що призвело до негативних наслідків і має бути скасоване судом. 01.11.2025 позивачка зазначає, що також діяла виключно в інтересах свого сина ОСОБА_7 . Жодних перешкод у його побаченнях та спілкуванні з батьком не створювала. Підставами для тимчасового скорочення тривалих побачень сина з батьком є саме небажання самого ОСОБА_7 на даний час перебувати з батьком, стан здоров`я ОСОБА_7 , нещодавня вірусна хвороба з високою температурою, санітарний стан житла батька ОСОБА_4 , який не відповідає вимогам тривалого перебування там дитини (у квартирі наявна пліснява та домашній пил, у той час як ці явища є алергенами, що викликають у сина приступи задухи через алергічну реакцію). В той же час, ОСОБА_4 тільки шкодить інтересам дитини своєю поведінкою. Він весь час пише на заяви у поліцію, у службу у справах дітей. Позивачці доводиться з сином додатково витрачати час на подання пояснень щодо ситуації, яка склалась. Вважає, що поведінка батька за таких обставин спрямована на те, щоб погіршити ставлення до нього власного сина, його вплив на виховання ОСОБА_7 тільки негативний, а санітарний стан житла становить загрозу здоров`ю дитини, що не відповідає справжнім інтересам дитини, його психоемоційним потребам та шкодить здоровому розвитку дитини. 
Крім того, розпорядження прийнято без урахування, що дитина вільно спілкується та могла висловити свою думку на комісії (без присутності батька), проте дитину заслухано не було. Також до вирішення питання не було залучено психолога. При цьому, визначений графік не відповідає ступеню прив`язаності дитини до кожного з батьків, Наразі дитина позитивно налаштована до матері, а до батька більш нейтрально, а іноді негативно; усної домовленості щодо побачень з дитиною позивачка завжди дотримувалась. Отже при розгляді питання про визначення способів участі батька у вихованні дитини були проігноровані інші обставини, що мають істотне значення. 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08.01.2026 відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні процесуальні строки.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08.01.2026 відмовлено у задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову.
12.02.2026 від представника відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Дяченко С.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 798 від 13.12.2024 визначено участь батька ОСОБА_4 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі спілкування з малолітнім сином: перші та треті вихідні місяця з 15.00 години суботи до 20.00 години неділі, інші дні за домовленістю між батьками, графік може бути змінений за згодою між батьками. 
Так, Орган опіки та піклування в особі Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації діяв виключно в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Служба ж в даному випадку займалася виключно технічними питаннями організації розгляду зазначеного питання на Комісії з питань захисту прав дитини (дорадчого органу Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації). Так, 10.10.2024 до Служби звернувся батько дитини ОСОБА_4 про вирішення питання щодо участі у вихованні дитини, у зв`язку із тим, що після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 , син проживає постійно з матір`ю, яка чинить батьку перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_7 . Розглядати зазначене питання було вирішено на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської в місті Києві державної адміністрації. При підготовці матеріалів на Комісію, для повного та об`єктивного розгляду заяви батька працівниками Служби було направлено запит до центру соціальних служб, для спільного проведення обстеження умов проживання батька та складання акту оцінки потреб сім`ї, з метою встановлення спроможності батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. Під час обстеження було встановлено, що умови проживання в квартирі добрі, для дитини облаштовано окрему кімнату, стіл для навчання, ліжко для сну. Окрім цього, було здійснено виклик матері дитини до Служби та ознайомлено її з заявою батька ОСОБА_4 , а в своїх поясненнях від 15.10.2024 ОСОБА_1 не заперечувала щодо визначення батьку годин спілкування. 11.12.2024 на засіданні, як це передбачено Порядком, було присутні батько дитини ОСОБА_4 та мати дитини ОСОБА_1 . За результатами розгляду, комісією рекомендовано органу опіки та піклування визначити спосіб участі батька у вихованні дитини. Підстав відмовити батьку дитини у визначенні способів участі батька у вихованні дитини не було. При розгляді зазначеного питання перш за все враховувалися інтереси та права дитини. Будь-яких порушень, як стверджує позивачка у своєму позові, допущене не було. Рішення було прийнято з урахуванням інтересів дитини та у відповідності до чинного законодавства України з урахуванням рівності прав обох батьків. 
14.03.2026 від представника третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_8 до суду надійшли письмові пояснення, у яких останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Так, зазначає, що ознайомившись із позовною заявою вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки, на підтвердження вимог свого позову, позивачкою не надаються докази того, що оскаржуване Розпорядження було винесено незаконно, з порушеннями та у суперечність інтересам її малолітнього сина. Також, позивачкою не надаються докази того, що станом на момент прийняття Розпорядження стан здоров`я дитини, в тому числі, її психоемоційний стан, не дозволяв зустрічатися з батьком або такі зустрічі шкодили здоров`ю дитини, як фізичному, так і психологічному, а також, що такі зустрічі перешкоджають нормальному розвиткові дитини. Відсутні також і докази того, що прийняття Розпорядження відбулось з недотриманням норм чинного законодавства. Третя особа переконана, що прийняття Розпорядження було здійснено без порушень, у повну відповідність до вимог чинного законодавства. За таких обставин, підстави для скасування Розпорядження відсутні та відповідно є надуманими з боку позивачки. Тож, позовна заява через свою безпідставність та необґрунтованість не підлягає задоволенню в цілому. 
06.04.2026 від позивачки ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
13.03.2026 від позивачки ОСОБА_1 до суду надійшла заява про забезпечення позову (повторно).
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07.05.2026 відмовлено у задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову.
25.05.2026 від позивачки ОСОБА_1 надійшло клопотання про виклик експерта.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва постановленою в підготовчому судовому засіданні 25.05.2026 без оформлення окремого процесуального документу із занесенням до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання позивачки ОСОБА_1 про виклик експерта.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позові. Додатково суду пояснила, що третя особа ОСОБА_4 не дає життя ні дружині, ні дитині, переслідує їх та погрожує, що також переїде до міста Бровари та влаштує їм «краще життя». Зазначила, що на момент винесення оспорюваного розпорядження, сім`я тільки розлучилася, і позивачка не перешкоджала зустрічам батька з сином. Винесене розпорядження діє на шкоду дитині, оскільки дитина після зустрічей з батьком повертається пригнічена та розповідає, що батько не цікавиться його життям, а лише розпитує про маму. Крім того, батько дитини неодноразового принижував його, і щодо ваги, і щодо його захоплень. Так, син погоджується бачиться з батьком, але лише в присутності матері та в громадських місцях.
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позові. Додатково суду пояснила, що в квартирі батька пліснява, а дитина має бронхіальну астму, тому не може там перебувати, оскільки його самопочуття погіршується. Стосовно відносин з колишнім чоловіком зазначила, що останній рік перед розлученням був страшним, оскільки батько дитини чинив психологічний тиск .
Представник відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Дяченко С.О. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_8 заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових поясненнях. Додатково суду пояснив, що на момент винесення розпорядження стан дитини був нормальним, а доказів, що син не міг зустрічатися з батьком на той момент не було. Крім того, якщо позивачка не погоджувалася із винесеним рішенням, вона мала право його оскаржити в строк встановлений законом.
Відтак, суд, вислухавши позиції учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 15.11.2016 зареєстрували шлюб у Дарницькому районного у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис № 2394 (а.с.8).
ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9).
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10.12.2024 у справі № 755/17747/24 позов ОСОБА_1 задоволено та розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований 15.11.2016 Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, за актовим записом № 2394 (а.с.10-11).
10.10.2024 ОСОБА_4 звернувся із заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.87).
21.10.2024 спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА в м. Києві на підставі заяви ОСОБА_4 складено акт обстеження умов проживання № 140 від 21.10.2024. Як вбачається із складеного акта, з метою обстеження умов проживання для перебування дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначено, що умови проживання добрі в квартирі, проведено ремонт, квартира обладнана необхідною побутовою технікою та меблями, в квартирі чисто, дотримано санітарно-гігієнічні норми (а.с.76). 
Як вбачається з Витягу з протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.12.2024, на час розгляду заяви ОСОБА_4 щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісією встановлено, що батьки дитини ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали в зареєстрованому шлюбі, на даний час перебувають в процесі розлучення, та проживають окремо. Після припинення стосунків між батьками постійно існує спір щодо участі у спілкуванні з дитиною. На засіданні Комісії, батько дитини ОСОБА_4 підтвердив, що бажає бачитися та спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні та утриманні. Мати дитини ОСОБА_1 повідомила, що вона не заперечує проти спілкування батька з сином, але це спілкування має відбуватися в інтересах дитини. Головуючий на Комісії вніс пропозицію визначити участь батька ОСОБА_4 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі спілкування з малолітнім сином: перші та треті вихідні місяця - з 15.00 години суботи до 20.00 години неділі, інші дні за домовленістю між батьками, графік може бути змінений за згодою між батьками. Дану пропозицію поставлено на голосування. Рішення прийнято одноголосно. Вирішили: Службі у справах дітей та сім`ї підготувати відповідний проект розпорядження (а.с.83).
Згідно Витягу з Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 798 від 13.12.2024 «Про визначення способів участі у вихованні дітей», визначено участь батька ОСОБА_4 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі спілкування з малолітнім сином: перші та треті вихідні місяця - з 15:00 години суботи до 20:00 години неділі, інші дні за домовленістю між батьками, графік може бути змінений за згодою між батьками (а.с.15, 84).
08.11.2024 практичним психологом ОСОБА_9 складена діагностична характеристика ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за висновком якої вбачається, що на момент початку сесій ОСОБА_6 знаходився в стані сильної напруги, постійно очікуючи оцінку своєї діяльності і поведінки з боку батька. На даний момент часу за 4 сеанси вдалось стабілізувати психологічний стан ОСОБА_7 . Ознаки стресу стають меншими. Але є вірогідність того, що в разі, якщо стиль спілкування батька хлопчика не зміниться, це може стати причиною повернення ОСОБА_7 до початкового психологічного стану (спричинить регрес) (а.с.14).
14.08.2025 практичним психологом ОСОБА_9 складена діагностична характеристика ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за висновком якої вбачається, що з моменту початку сесій ОСОБА_7 відбулись певні позитивні зміни: ОСОБА_6 навчився проговорювати відмову, спілкуючись з однолітками та «безпечними» дорослими; у хлопчика, зі слів матері, відсутні прояви енурезу; знизилась частота проявів енкопрезу (енкопрез може проявитись на наступний день після зустрічі з батьком). На даний момент часу вдалось стабілізувати психологічний стан ОСОБА_7 . Ознаки стресу стають меншими. Але ОСОБА_6 все ще знаходився в стані значної напруги, постійно очікуючи телефонний дзвінок та негативну оцінку своєї діяльності, інтересів, бажань і поведінки з боку батька. Наразі є вірогідність того, що в разі, якщо стиль спілкування батька хлопчика не зміниться, це може стати причиною повернення ОСОБА_7 до початкового психологічного стану (спричинить регрес) (а.с.13).
01.12.2025 практичним психологом ОСОБА_9 складена діагностична характеристика ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за висновком якої вбачається, що з моменту початку сесій ОСОБА_7 відбулись певні позитивні зміни: ОСОБА_6 навчився проговорювати відмову, спілкуючись з однолітками та «безпечними» дорослими; у хлопчика відсутні прояви енурезу та енкопрезу (з спостережень матері); вчиться відчувати та відстоювати власні кордони; знизився рівень загальної тривожності (тривога може виникати при обстрілах міста); у хлопчика виходить долати власні страхи. На даний момент часу психологічний стан ОСОБА_7 стабільний, динаміка позитивна (а.с.12).
Позивачкою долучено ряд медичних довідок та консультативних висновків, з яких вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має діагноз бронхіальна астма (а.с.16-25).
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Принцип найкращих інтересів поширюється на всі дії, що стосуються дітей, і вимагає активних дій із захисту їхніх прав та сприяння їх зростанню та благополуччю, а також заходів з підтримки та надання допомоги батькам й іншим особам, які несуть щоденну відповідальність у питаннях реалізації прав дітей
У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини 2-3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Частинами 2-3 статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У частині першій статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (частина 2 статті 159 СК України).
Зміст наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а другий із батьків не має права перешкоджати першому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Водночас, той із батьків, хто проживає окремо, має право на звернення до органу опіки та піклування або до суду за захистом свого права на особисте спілкування і виховання дитини.
Згідно з частиною 2 статті 19 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.09.2021 у справі № 757/39693/20, зазначив наступне.
Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не стадії відкриття провадження (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.08.2021 в справі № 543/994/17).
За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (стаття 158 СК України).
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частина друга статті 159 СК України).
Тлумачення цих норм дозволяє зробити висновок про те, що у справі за позовом одного з батьків про визнання незаконним рішення органу опіки піклування про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні того з батьків, хто проживає окремо від неї, належними відповідачами є: особа, рішення якої стосується (той з батьків, для якого визначено способи участі у вихованні дитини та спілкуванні) та орган опіки та піклування.
Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.09.2021 у справі №757/39693/20.
Верховний Суд у постанові від 15.09.2021 у справі № 757/39693/20 дійшов висновку, що у справі за позовом одного з батьків про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні належним відповідачем є інший з батьків, а не орган опіки та піклування.
Верховний Суд у постанові від 14.09.2022 у справі № 530/487/20 дійшов наступного висновку. Так, «пред`являючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження органу опіки та піклування щодо визначення часу для спілкування та участі у вихованні малолітньої дитини, ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, яка проживає з нею та її батьками, а тому звернувся із клопотанням у службу у справах дітей Зіньківської РДА. У своєму клопотанні просив встановити графік побачень зі своїм сином, врахувавши при цьому відстань між адресами проживання, періодичність, кількість днів на побачення та можливість відвідування медичних закладів, а також надати можливість перебування сина у нього за адресою проживання.
Отже, саме ОСОБА_2 не визнає та оспорює право ОСОБА_1 на спілкування та участі у вихованні малолітньої дитини, тобто у справі спір виник між батьками щодо питання виховання дитини ОСОБА_3. Таким чином, саме ОСОБА_2 повинна була брати участь у справі як відповідач. Зазначене свідчить про неналежний суб`єктний склад учасників справи та є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 , а отже, такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з третьою особою, яка в такій ситуації має бути залучена співвідповідачем, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд може вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.
При цьому права, визначені ЦПК України для третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, і відповідача є різними за своїми правовими значеннями та впливом на процес; права відповідача значно ширші прав третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору».
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу.
У справі, що розглядається судом, ОСОБА_1 у грудні 2025 року пред`явила позов до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, якою, як органом опіки та піклування, приймалося розпорядження щодо визначення способів участі ОСОБА_4 у вихованні з сином - малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування вимог свого позову щодо незаконності вказаного розпорядження, позивачка, окрім допущених, на її переконання, порушень розгляду органом опіки та піклування заяви ОСОБА_4 , посилалась переважно на те, що встановлений відповідачем графік побачень батька з дитиною не відповідає інтересам малолітнього ОСОБА_5 , зважаючи на стан його здоров`я та психоемоційний стан, який може погіршитись через спілкування дитини з батьком на самоті або під час короткого періоду проживання за місцем проживання батька з ночівлею, оскільки у дитина має бронхіальну астму, а умови в квартирі ОСОБА_4 лише загострюють цей стан.
При цьому спір щодо порядку участі батька у вихованні дитини, побачення батька з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , існує фактично між батьком ОСОБА_4 та матір`ю ОСОБА_1 .
Таким чином, саме ОСОБА_4 повинен був брати участь у справі як співвідповідач.
Зазначене свідчить про неналежний суб`єктний склад учасників справи та є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Заявлені позивачкою вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_4 , а отже, такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивачки з третьою особою, яка в такій ситуації має бути залучена співвідповідачем, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд може вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.
До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 17.06.2020 у справі № 607/7041/17, від 02.02.2022 у справі № 462/4724/20, від 14.09.2022 у справі № 530/487/20 та від 16.11.2023 у справі № 756/19799/21.
Верховний Суд у постанові від 23.02.2022 у справі № 447/2136/20 дійшов висновку про те, що будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 165/2839/19.
У постановах Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 686/2543/19, від 15.07.2021 у справі № 565/1501/19, від 31.03.2021 у справі № 562/1686/18, зазначено, що батьки не позбавлені права у майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Також у разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком у випадку доведеності вказаного мати не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні дитини.
Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки останні заявлені до неналежного відповідача, зокрема, як встановлено вище, позивачем не залучено до участі в справі у якості співвідповідача ОСОБА_4 прав та обов`язків якого стосується заявлений позов.
З огляду на відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд не вбачає підстав для стягнення із відповідача на її користь судових витрат.
Інші доводи сторін, наведені ними у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58 (sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).
На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст.15 Цивільного кодексу України, ст. 19, 141, 153, 157-159 Сімейного кодексу України, ст. 2, 4, 5, 10, 11-13, 76-81, 89, 209, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
У Х В А Л И В:
В позові ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (код в ЄДРПОУ: 37203257, бул. Івана Котляревського, 1/1, м. Київ), третя особа: ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ), Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (код в ЄДРПОУ: 37397237, Харківське шосе, 4-А, м. Київ) про визнання незаконним та скасування розпорядження - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 
Повний текст рішення складено 20.07.2026.
Суддя: