ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2026 року | Справа №160/19100/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

03.07.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач-1), військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-2), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо затримання, примусового направлення на ВЛК та призову ОСОБА_1 29.06.2026 року;
- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_3 про призов ОСОБА_1 від 29.06.2026 року;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 негайно виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 29.06.2026 року.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив наступне. ОСОБА_1 26 грудня 2025 року пройшов військово-лікарську комісію, за результатами якої отримав постанову про визнання непридатним до військової служби відповідно до Наказу Міністерства оборони України № 402 від 14.10.2024.
Незважаючи на наявну чинну постанову ВЛК, 29 червня 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_4 протиправно затримав позивача у АДРЕСА_1 , примусово доставив його для повторного проходження ВЛК та незаконно мобілізував, направивши до військової частини НОМЕР_1 , де його було зараховано до списків особового складу.
Ігнорування відповідачем прав і свобод позивача призвело до тяжких наслідків. Сукупність допущених порушень призвела до фактичного незаконного позбавлення позивача свободи, примусового залучення до військової служби та порушення його конституційних прав на свободу та особисту недоторканність. Такі дії ТЦК свідчать про недбале ставлення до виконання покладених на нього обов`язків та пріоритет формального виконання плану мобілізації над законними правами громадянина.
Належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у даній ситуації буде визнання протиправними та скасування рішень відповідачів в частині, що стосуються позивача, і як наслідок зобов`язання відповідача - військову частину, звільнити позивача з військової служби та виключити його зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді Рябчук О.С.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2026 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
23.07.2026 р. від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач проти позовних вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив наступне. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №193 від 11 червня 2026 року, солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», з 11 червня 2026 року зараховано до списків особового складу, на грошове та речове забезпечення, а на продовольче забезпечення зі сніданку 12 червня 2026 року. 
З 11 червня 2026 року призначено на посаду стрільця-номера обслуги 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Військовослужбовець справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків. 
Зауважено, що під час перебування військовослужбовця у складі військової частини НОМЕР_1 , він не повідомляв про необхідність проходження повторного огляду ВЛК, чи наявність медичних показників, які не дозволяють йому займати його посаду.
Даний наказ є актом індивідуальної дії і вичерпав свою дію фактом його виконання (військовослужбовець прибув до військової частини, приступив до виконання обов`язків). Тому скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11 червня 2026 року №193 не є належним способом захисту, і не призведе до відновлення прав позивача.
Також, процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричиняє відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.02.2025 року у справі № 160/2592/23.
04.08.2026 р. від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач проти позовних вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказав про таке. ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має статус військовозобов`язаного.
В зв`язку з вчиненням військовозобов`язаним адміністративного правопорушення під час перебування на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 створене автоматичне електронне звернення до органів Національної поліції України про необхідність розшуку та примусового доставлення до ТЦК та СП для складання адміністративного протоколу.
Позивача було доставлено співробітниками органів Національної поліції України до ІНФОРМАЦІЯ_1 11.06.2026 р. Після чого, підготовлено направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби.
Щодо висновку ВЛК від 26.12.2025 року, згідно якого ОСОБА_1 визнаний непридатним. Згідно абз.4 п.3.8 глави 3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджене наказом Міністерства Оборони України від 14.08.2008 № 402 для виключення з військового обліку, згідно постанови 2025-1226-1257-3488-3, дана постанова підлягала затвердженню 20 Міжрегіональною ВЛК. Тобто, станом на 11.06.2026 висновок 2025-1226-1257-3488-3 не був затверджений відповідним органом. Військовозобов`язаного не було виключено з військового обліку за станом здоров`я.
11.06.2026 року згідно довідки №2026-0611-1941-2336-7 військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби на підставі 5в графи ІІ розкладу хвороб, графи ТДВ. Тобто, наявні діагнози було враховано під час винесення даного висновку.
Правовідносини між позивачем та відповідачем-1, пов`язані з мобілізацією позивача, завершилися прийняттям наказу про призов по мобілізації та направленням позивача з 11.06.2026 року у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, направлення ОСОБА_1 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 свідчить про реалізацію такого наказу та виникнення нових правовідносин між позивачем та військовою частиною НОМЕР_1 , які стосуються не мобілізації, а проходження військової служби.
Третьою особою пояснень по суті справи не надано.
Відповідно до ч.1ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 4статті 243 Кодексу адміністративного Українивстановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Відповідно до витягу з бази даних Резерв+ станом на 29.05.2026 р. ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, непридатний до військової служби (згідно редакції Наказу №402, від 14.10.24) дата ВЛК 26.12.2025. 
Відповідно до постанови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_8 №2025-1226-1257-3488-3 від 26.12.2025 р. на підставі графи ІІ ст. 5а, 46в Розкладу хвороб ОСОБА_1 непридатний до військової служби (згідно редакції Наказу №402, від 14.10.24). 
Згідно постанови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_9 №2026-0611-1941-2336-7 від 11.06.2026 р. на підставі графи ІІ ст. 5в Розкладу хвороб ОСОБА_1 придатний до військової служби.
Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 11.06.2026 р. в 13:44 доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_6 , працівник поліції Осіпов Д.Д., номер жетону 0157645. 
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.06.2026 р. №1170 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» відповідно до поіменного списку №3628 від 11.06.2026 р. призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.06.2026 р. №193 ОСОБА_1 з 11.06.2026 р. зараховано до списків особового складу, на грошове та речове забезпечення, а на продовольче забезпечення зі сніданку 12.06.2026 року.
Призначено на посаду стрільця-номера обслуги 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому, Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та триває до цього часу.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначають закони України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон №2232-XII), "Про оборону України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію".
Відповідно до частини 3 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частини 7 статті 1 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Пунктом 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 передбачено, зокрема, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Повноваження територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки визначені Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі Положення №154).
Відповідно до пункту 8 Положення №154 завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, зокрема, є проведення заходів із призову громадян на військову службу, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів.
Відповідно до пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: 
здійснюють ознайомлення громадян України з їх правами та обов`язками під час взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби, призову на військову службу та проходження зборів, а Центральне управління та регіональні органи СБУ, відповідні підрозділи розвідувальних органів України - під час призову на військову службу та проходження зборів;
здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку);
здійснюють фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також можуть використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Реєстру (крім співробітників СБУ та розвідувальних органів України, військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають у них на військовому обліку).
Абзацом 8 пункту 11 Положення №154 визначено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки організовують з визначеною періодичністю (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) проведення медичних оглядів та психологічних обстежень військово-лікарськими комісіями військовозобов`язаних і резервістів.
Умови та порядок перевірки військово-облікових документів під час мобілізації визначені пунктами 50-54 Порядку №560.
Згідно пункту 50 Порядку №560 право на перевірку військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації надається представникам територіального центру комплектування та соціальної підтримки, уповноваженим вручати повістки (далі уповноважені представники).
Під час перевірки військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу, уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації (пункт 52 Порядку №560).
Згідно пункту 54 Порядку №560 встановлено, що під час перевірки ВОД:
- уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний назвати своє прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), посаду, а також пред`явити службове посвідчення особи, уповноваженої вручати повістки, разом з паспортом громадянина України (посвідченням офіцера, військовим квитком);
- поліцейські та представники органів охорони державного кордону або їх структурних підрозділів Держприкордонслужби відрекомендовуються у порядку, визначеному наказами керівників Національної поліції та Держприкордонслужби відповідно.
У ході перевірки документів перевіряється приналежність громадян щодо військового обов`язку, звіряються їх персональні дані, дані військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки). Із зазначеною метою представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів охорони державного кордону або їх структурних підрозділів Держприкордонслужби та поліцейські можуть використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У разі встановлення, що громадянин порушує правила військового обліку, визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 (Офіційний вісник України, 2023 р., № 5, ст. 409), або Законом України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів старший групи оповіщення пропонує резервісту або військовозобов`язаному (крім резервістів та військовозобов`язаних СБУ та розвідувальних органів) прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів. Із зазначеною метою громадянину оформляється та вручається повістка.
У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.
Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.
Акт відмови від отримання повістки реєструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
У разі відмови прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки поліцейський, який входить до складу групи оповіщення, проводить адміністративне затримання та доставлення громадянина до такого центру на підставі статей 261 і 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За приписами ст.261 КУпАП України визначено, що про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.
Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.
Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.
Відповідно до п.п. 27, 28 Порядку №560 під час мобілізації громадяни викликаються з метою:
1) до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів:
взяття на військовий облік;
проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби;
уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки);
призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.
Виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Згідно п. 41 Порядку №560 Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Відповідно до п. 88 Порядку №560 на основі результатів проведення медичного огляду та професійно-психологічного відбору (у разі потреби) резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період повістка щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місця проходження військової служби вручається під особистий підпис або надсилається районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу їх місця проживання.
Згідно до п. 90 Порядку №560 резервісти та військовозобов`язані, які отримали повістку щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, прибувають у строк та місце, зазначені в повістці для відправлення до військової частини (установи).
Згідно п. 1 Інструкції з організації професійно-психологічного відбору у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 272 від 12.09.2022 р. ця Інструкція визначає організацію та проведення заходів професійно-психологічного відбору громадян України під час їх взяття на військовий облік; направлення для проходження базової військової служби; призову під час мобілізації, на особливий період, в тому числі осіб із числа резервістів; призову на військову службу осіб офіцерського складу; відбору кандидатів для прийняття (зарахування) на службу у військовому резерві, проходження військової служби (навчання) курсантів, прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі іноземців, осіб без громадянства та осіб, які умовно-достроково звільнені від відбування покарання, у Збройні Сили України та Державну спеціальну службу транспорту (далі — кандидати).
Відповідно до п. 3 розділу ІІ Інструкції №272 в обласних, районних (об`єднаних районних), міських (районних у містах, об`єднаних міських) ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, міст Києва та Севастополя заходи професійно-психологічного відбору здійснюються персоналом груп професійно-психологічного відбору, а психологічне тестування проводиться особами, які мають вищу освіту за спеціальністю «Психологія», а також членами комісій з питань направлення для проходження базової військової служби — психологами. Керівництво діяльністю зазначених посадових осіб здійснюють керівники ТЦК та СП.
Згідно п. 4 розділу ІІІ Інструкції №272 заходи професійно-психологічного відбору кандидатів із числа військовозобов`язаних та резервістів, які виявили бажання бути призваними на військову службу під час мобілізації до вибраної ними військової частини, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період здійснюються посадовими особами груп професійно-психологічного відбору військових частин, а заходи професійно-психологічного відбору кандидатів для проходження військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також кандидатів для проходження служби у військовому резерві в особливий період здійснюються посадовими особами груп професійно-психологічного відбору районних (об`єднаних районних), міських (районних у містах, об`єднаних міських) ТЦК та СП, а також центрів рекрутингу Збройних Сил, які: 
вивчають індивідуально-психологічні якості зазначених категорій осіб;
надають висновок щодо професійно-психологічної придатності кандидатів до проходження військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, а також кандидатів для проходження служби у військовому резерві в особливий період;
вивчають професійно-психологічні характеристики кандидатів до проходження військової служби у військовому резерві Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (у тому числі осіб, зарахованих до військового оперативного резерву).
Відповідно до п. 1 розділу ІV Інструкції №272 під час формування висновків щодо професійно-психологічної придатності кандидата враховуються результати вивчення відомостей, зазначених в аркуші вивчення особистих якостей кандидата, зразок якого наведено в додатку 8 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454. 
Додатком №1 до Інструкції №272 є карта професійно-психологічного відбору кандидата.
Згідно до п. 91, 92 Положення №560 відправлення резервістів та військовозобов`язаних до місць проходження військової служби здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки у складі військових команд або індивідуально.
Для збору військових команд та їх відправлення до військових частин (установ) спільними рішеннями виконавчих органів сільських, селищних, міських рад і районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки утворюються збірні пункти резервістів та військовозобов`язаних на фондах установ та організацій, які мають можливість забезпечити їх роботу.
Відповідно до п. 94 Порядку №560 до складу військових команд включаються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я, не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та за результатами професійно-психологічного відбору відповідають вимогам проходження військової служби у визначеному виді, окремому роді військ (сил).
Відповідно до пункту 10 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, крім виконання функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, здійснюють формування команд поповнення та їх відправлення із збірних пунктів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки областей до військових частин. 
Натомість, згідно пункту 11 Положення №154 Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: здійснюють формування команд призовників для організованого їх відправлення на збірний пункт територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя.
Згідно п. 19 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до частини 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Оцінюючи усі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Положеннями законодавства на відповідача-1 покладено обов`язки щодо здійснення заходів оповіщення та призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період та організації проведення медичних оглядів військовозобов`язаних військово-лікарськими комісіями.
При цьому, мобілізація (в тому числі здійснення призову на військову службу за мобілізацією в умовах особливого періоду) не є хаотичними діями органів державної влади, яка здійснюється на їх власний розсуд, а діяльність, що врегульована приписами відповідного законодавства, які є чинними навіть в умовах воєнного стану. 
Із наведених описаних судом обставин слідує, що, у даному випадку, з боку посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно прав позивача мала місце примусова мобілізація без вручення повісток, фактично протягом менше однієї доби.
Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 11.06.2026 р. в 13:44 доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_6 , працівник поліції Осіпов Д.Д., номер жетону 0157645. 
Вказана довідка не містить відомостей про порушення позивачем правил військового обліку та про складений поліцейським протокол про адміністративне затримання в порядку ст. 261 КУпАП.
Наданий позивачем до матеріалів справи витяг з бази даних Резерв+ станом на 29.05.2026 р. не містить відомостей про порушення позивачем правил військового обліку та про звернення ІНФОРМАЦІЯ_6 до Нацполіції з повідомленням про адміністративне затримання та доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Відповідачем-1 та третьою особою не надано доказів направлення звернення до Нацполіції про адміністративне затримання та доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_6 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
Таким чином, відповідачем-1 не обґрунтовано наявність підстав для адміністративного затримання та доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.06.2026 р. №1170 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» відповідно до поіменного списку №3628 від 11.06.2026 р. призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 . 
Судом у ході судового розгляду даної справи доказів, які б свідчили про дотримання групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_1 наведених вимог Порядку №560, а саме: здійснення відеофіксації оповіщення військовозобов`язаного, перевірку даних ВОД позивача із використанням даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів із застосуванням вищенаведених технічних пристроїв, виписування та вручення повістки позивачеві, складання акту про відмову в отриманні позивачем повістки, складання поліцейським протоколу про адміністративне затримання в порядку ст.ст. 261,262 КУпАП, відповідачем-1 суду не надано.
Також, в матеріалах справи відсутні відомості стосовно дотримання щодо позивача вимог ст.261 КУпАП України, якою визначено, що про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.
Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.
З проаналізованих положень законодавства вбачається, що у разі порушення правил військового обліку особу працівниками поліції може бути доставлено до ТЦК та СП для складання протоколу про адміністративне правопорушення, а не з метою мобілізації вказаної особи.
Сам факт доставлення особи до ТЦК та СП для складання протоколу про адміністративне правопорушення та встановлення працівниками ТЦК та СП даних, що особа є військовозобов`язаною та підлягає мобілізації не свідчить про те, що ТЦК та СП має право здійснити негайну мобілізацію такої особи без дотримання процедури мобілізації, зокрема, вручення особі повістки.
Згідно частини першої статті 22 Закону №3543-XII, а також частини десятої статті 1 Закону № 2232-XII, громадяни зобов`язані прибувати (з`являтись) до ТЦК лише за викликом.
За частиною третьою статті 22 Закону №3543-XII у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
За відсутності передбачених статтею 22 Закону №3543-XII документів, якими визначені конкретні місце та строки необхідної (обов`язкової) явки військовозобов`язаного до ТЦК та СП, військової частини або збірного пункту, у позивача не виникав обов`язок прибувати до ТЦК та СП, а також обов`язок вибути до відповідного збірного пункту або військової частини, його не могло бути примушено до вчинення таких дій.
Положеннями п.п. 27, 28 Порядку №560 передбачено, що виклик військовозобов`язаних для призову на військову службу під час мобілізації здійснюється шляхом вручення повістки.
Докази вручення повістки військовозобов`язаному містяться в п. 41 Порядку №560.
Вказаних доказів відповідачем-1 суду не надано. 
Також, відповідно до п. 88 Порядку №560 на основі результатів проведення медичного огляду та професійно-психологічного відбору (у разі потреби) резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період повістка щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місця проходження військової служби вручається під особистий підпис або надсилається районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу їх місця проживання.
Доказів оформлення вказаної повістки та вручення її позивачу відповідачем-1 суду не надано.
Також, відповідачем-1 до суду не було надано копію картки професійно-психологічного відбору кандидата для проходження військової служби за мобілізацією.
Відповідно до п. 94 Порядку №560 до складу військових команд включаються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я, не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та за результатами професійно-психологічного відбору відповідають вимогам проходження військової служби у визначеному виді, окремому роді військ (сил).
Результати проведення професійно-психологічного відбору (одночасно із результатами проведення медичного огляду) визначено підставою (основою) віднесення військовозобов`язаного до категорії осіб, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 жодною нормою чинного законодавства не надано права формувати команди та відправляти осіб безпосередньо до військової частини. Відтак, фактично вчинені відповідачем дії щодо відправлення позивача до військової частини є неправомірними.
Судом також встановлено, що відповідно до постанови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_8 №2025-1226-1257-3488-3 від 26.12.2025 р. на підставі графи ІІ ст. 5а, 46в Розкладу хвороб ОСОБА_1 непридатний до військової служби (згідно редакції Наказу №402, від 14.10.24). 
Відповідачем-1 у відзиві вказано, що вказана постанова ВЛК не затверджена 20 регіональною ВЛК.

Відповідно до п. 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 р. №402, постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про непридатність до військової служби військовозобов`язаних підлягають затвердженню штатними ВЛК.
Таким чином, на момент призову на військову службу позивач постановою позаштатної ВЛК визнаний непридатним до військової служби.
Перевірка обґрунтованості вказаної постанови ВЛК належить до компетенції штатної ВЛК.
При цьому, не дочекавшись остаточного рішення штатної ВЛК щодо ступеня придатності позивача до військової служби, відповідач-1 здійснив мобілізацію позивача на підставі іншої постанови позаштатної ВЛК.
Вказані дії відповідача-1 є протиправними, оскільки на момент призову позивача на військову службу компетентною ВЛК не прийнято остаточного рішення про визначення ступеня придатності позивача до військової служби.
Суд зазначає, що незважаючи на видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2026 р. №193, яким позивача зараховано до списків особового складу військової частини, позивач не позбавлений права в судовому порядку оскаржити індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень - наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №1170 від 11.06.2026 р., який безпосередньо стосується його прав.
Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.
Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 06 жовтня 2021 року у справі №9901/26/21, від 03 листопада 2021 року у справі №9901/226/21, від 02 лютого 2022 року у справі №9901/256/21, від 16 березня 2023 року у справі №9901/494/21, від 06 квітня 2023 року у справі №990/152/22, від 14 вересня 2023 року у справі №990/73/23.
Можливість оскарження актів індивідуальної дії не шкодить самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Тобто індивідуально-правові акти можуть бути предметом оскарження в адміністративній справі.
При цьому, чинне законодавство не містить положень, які б дозволяли суб`єкту владних повноважень діяти на власний розсуд, видавати акти індивідуальної дії, які є очевидно протиправними.
Отже, у разі видання суб`єктом владних повноважень, в даному випадку начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказу про призов позивача на військову службу за мобілізацією, позивач, враховуючи очевидну протиправність видання такого наказу, має законне право звернутись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу в частині, яка безпосередньо стосується позивача.
Суд, з урахуванням наведеного, висновує, що такий спосіб судового захисту як визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу, є ефективним та належним, не призводить до порушення публічних правовідносин щодо проходження громадянами військової служби за мобілізацією, а навпаки дозволяє попередити в майбутньому порушення прав та законних інтересів як позивача так і інших громадян з боку ТЦК та СП.
Враховуючи викладене, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.06.2026 р. №1170 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу та відправки до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 не відповідає вимогам п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки винесений відповідачем не на підставах, що передбачені законодавством, тому що в даній справі суб`єкт владних повноважень діяв без дотримання норм законодавства та не за умов і обставин, визначених ними, з перевищенням повноважень, встановлених законодавством, не у спосіб, визначений законодавством, оскільки не дотримано процедури прийняття рішення, та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Аналізуючи все вище досліджене неможливо залишити поза увагою доктрину заборони використання «плодів отруйного дерева», яку неодноразово використовував Верховний суд та Велика Палата Верховного суду.
Доктрина «плодів отруйного дерева» знайшла своє втілення у практиці ЄСПЛ, зокрема у справах «Gдfgen v. Germany», «Teixeira de Castro v. Portugal», «Шабельник проти України (№2)», «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України» (№2).
Ця доктрина зводиться до того, що, якщо доказове «дерево» є отруйним, то те ж саме стосується і його «плода». Тобто, якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж. Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруйного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом (також див. постанову ВП ВС від 13.11.2019 у справі № 1-07/07, провадження № 13-36зво19).
Застосування доктрини «плодів отруйного дерева» вимагає здійснення логічних операцій щодо встановлення джерела походження інформації, завдяки якій було здобуто кожен доказ, яким обґрунтовується судове рішення. Відділяючи докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотних порушень прав і свобод людини, встановлених рішенням ЄСПЛ, від доказів, отриманих з джерел, не пов`язаних ані прямо, ані опосередковано із такою інформацією, суд з повноваженнями касаційної інстанції здійснює перевірку правильності правової оцінки обставин та допустимості кожного окремого доказу. Зазначені логічні операції не потребують дослідження доказів та не обумовлюють необхідність здійснення переоцінки достовірності доказів, які все ж були визначені як такі, що можуть бути покладені в основу судового рішення і використані на підтвердження доведеності вини заявника у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях (див. окрему думку у справі № 1-07/07 та постанову ВП ВС від 29.04.2020 у справі № 1-305/2009, провадження № 13-97зво19).
Оскільки мобілізацію визнано незаконною, перебування позивача на військовій службі в будь-якій військовій частині втрачає правову підставу.
Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.06.2026 р. №193 в частині зарахування до списків особового складу військової частини ОСОБА_1 прийнятий на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.06.2026 р. №1170, а отже, також є протиправним.
Незаконна мобілізація може порушувати права громадян, зокрема право на свободу та право на обрання форми служби.
Захист цих прав може включати звернення до суду, а також право на звільнення з військової служби, якщо незаконна мобілізація є наслідком порушення закону.
Суд звертає увагу, що хоч Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як незаконна мобілізація, проте, проходження військової служби є безпосереднім наслідком від наказу про мобілізацію, а отже з метою ефективного захисту порушеного права позивача та повного його відновлення необхідним є зобов`язання військової частини НОМЕР_1 ухвалити рішення про звільнення позивача з військової служби та виключення його зі списків особового складу військової частини.
При цьому, чинне законодавство не містить положень, які б дозволяли суб`єкту владних повноважень діяти на власний розсуд, видавати акти індивідуальної дії, які є очевидно протиправними.
Положеннями ст.ст. 3, 8 Конституції України встановлено засади верховенства права.
Так, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.
Згідно зі ст 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі і в порядку встановлених законом.
Відповідно до ч.4 ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання.
Щодо посилання відповідача-2 на постанову Верховного Суду від 05.02.2025 р. у справі №160/2592/23, суд зазначає наступне.
Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц).
В постанові від 05.02.2025 р. у справі №160/2592/23 Верховний Суд зазначив наступне:
«Факт непроходження позивачем медичного огляду під час його призову не є свідченням непридатності позивача до військової служби та не є підставою для звільнення позивача з військової служби відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка визначає виключний перелік таких підстав.
Принагідно зазначити, що в позовній заяві позивач не згадав про стан свого здоров`я, натомість у судовому засіданні від 06.05.2024 зазначив про відсутність хвороб, які б свідчили про його ймовірно можливу непридатність до військової служби.»
Правовідносини в даній справі є відмінними від правовідносин у справі №160/2592/23 та врегульовані різними нормами чинного законодавства.
Так, у справі, що розглядається, спірні правовідносини врегульовані положеннями Порядку №560, Закону України №3543-XII, Закону України № 2232-XII які не були застосовані при розгляді справи №160/2592/23.
Спірні правовідносини у справі, яка розглядається, виникли з підстав порушення Центрально-Міським районним у місті Кривий ІНФОРМАЦІЯ_10 процедури проведення призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, на особливий період та встановлені судом порушення не дають можливості визнати наказ про призов на військову службу законним.
Позовна вимога про визнати протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо затримання, примусового направлення на ВЛК та призову ОСОБА_1 29.06.2026 року не підлягає задоволенню, оскільки є не належним способом захисту порушеного права.
В спірних правовідносинах відповідач-1 реалізував свої владні управлінські функції шляхом винесення рішення, а не вчинення дій.
Належним способом захисту порушеного права є заявлення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення, чим скористався позивач.
Частиною 1статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зорустатті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства(Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.06.2026 р. №1170 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу та відправки до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.06.2026 р. №193 в частині зарахування до списків особового складу військової частини та призначення на посаду ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно п. 12 ч. 1 ст. 5 до Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Отже, позивач є особою, звільненою від сплати судового збору.
Таким чином, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.06.2026 р. №1170 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу та відправки до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.06.2026 р. №193 в частині зарахування до списків особового складу військової частини та призначення на посаду ОСОБА_1 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
В решті позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене встроки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук