ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/2157/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Веставтотрейд» (далі - Товариство, позивач) - Фостяк О.Я. (адвокат), 
відповідача - Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення АМК, відповідач, скаржник) - Мудрик І.В. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Відділення АМК

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 (головуюча - суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Желік М.Б.)

у справі за позовом Товариства 
до Відділення АМК
про визнання протиправним та скасування рішення.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ВСТУП
Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для визнання протиправним та скасування рішення, яким встановлено факт вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон, тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у формі неподання інформації на вимогу органу Антимонопольного комітету України (далі - АМК, Комітет) у встановлений строк.

1. Короткий зміст позовних вимог 
1.1. Товариство звернулося до суду з позовною заявою до Відділення АМК визнання протиправним та скасування рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не отримував у належний спосіб відповідну вимогу про надання інформації та розпорядження Відділення АМК про початок розгляду справи. Товариство вважає, що оскаржуване рішення ухвалене без належного встановлення фактичних обставин, із порушенням принципів пропорційності, справедливості та індивідуальної відповідальності, а також без доведення складу правопорушення, що є підставою для його скасування.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
2.1. Господарський суд Львівської області (головуючий - суддя Коссак С.М.) рішенням від 13.11.2025 у цій справі у задоволенні позову відмовив. 

2.2. Західний апеляційний господарський суд постановою від 30.04.2026 у цій справі апеляційну скаргу Товариства задовольнив, рішення суду першої інстанції скасував, позовні вимоги задовольнив, визнав протиправним та скасував рішення Відділення АМК і стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. Відділення АМК, посилаючися на ухвалення судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

3.2. Також, скаржник у касаційній скарзі просив судові витрати у справі на загальну суму 109 00,80 грн (2 422,40 грн судових витрат за подання позовної заяви, 3 633,60 грн судових витрат за подання апеляційної скарги, 4 844,80 грн судових витрат за подання касаційної скарги) покласти на Товариство, стягнувши їх на користь Відділення АМК.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1. У поданій касаційній скарзі Відділення АМК визначає підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.2. Із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник вказує на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, статті 93 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», пункту 13 статті 50 Закону, статей 22, 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» та порушення норм процесуального права, а саме статей 73, 76-77, 86, 236-238, 269 ГПК України, без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених:
- у постановах Верховного Суду від 10.05.2022 у справі №804/2455/18, від 11.02.2021 у справі №802/549/16-а, від 07.08.2025 у справі №420/37047/23, у яких Верховний Суд звертав увагу: «зокрема у справах за участі податкових органів обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення, зокрема платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього»;
- у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №914/400/24 про те, що «направлення органом АМК листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу суб`єкта господарювання є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника і не може свідчити про неправомірність дій органу АМК»;
- у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №922/1124/18 про те, що «добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Невиконання чи неналежне виконання господарських зобов`язань Акціонерним товариством «Укрпошта», навіть якщо б останнє і мало місце (чого у цій справі позивачем не доведено та судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено), не може бути підставою для звільнення суб`єкта господарювання від обов`язкових для виконання розпоряджень, рішень, вимог органу Антимонопольного комітету України та відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції»;
- у постановах Верховного Суду від 19.12.2024 у справі №910/1384/24, від 18.03.2025 у справі №910/23532/13 щодо застосування статті 86 ГПК України, якою покладено обов`язок дослідження доказів у сукупності та взаємозв`язку, а також у постанові від 15.07.2025 у справі №910/11961/24 щодо дослідження достовірності кожного доказу окремо.

4.3. Із посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України Відділення АМК зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування: 
- статті 93 ЦК України в частині визначення місцезнаходженням юридичної особи як фактичного місця ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку;
- положень статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якими визначено, щодо достовірності відомостей Реєстру та, що інформація щодо місцезнаходження юридичної особи вноситься до «Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» на підставі відомостей, які надаються юридичними особами державному реєстратору та, що юридичні особи самі несуть відповідальність за актуальність наданої державному реєстратору інформації;
- пункту 13 статті 50 Закону в частині кваліфікації дій суб`єкта господарювання як ненадання ним відповіді на законну вимогу органу АМК;
- статей 22, 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» в частині обов`язковості до виконання законних вимог голови територіального відділення АМК.

4.4. Крім цього скаржник вважає, що суд першої інстанції правильно та детально розібрався в обставинах справи.

5. Позиція іншого учасника справи
5.1. Від відповідача у визначений Судом строк відзив на касаційну скаргу не надійшов.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25.09.2024 Товариству (за адресою: вул. Вахтангова, буд. 2А, м. Луцьк, Волинська область, 43006) рекомендованим поштовим відправленням (№ 0600966467930) направлена вимога голови Відділення АМК №63-02/3432е «Про надання інформації», відповідно до якої Товариству необхідно було у десятиденний строк з дня отримання зазначеної вимоги надати до Відділення АМК визначену у ній інформацію. Крім того, у змісті вимоги зазначено, що відповідно до статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», вимоги голови територіального відділення Комітету є обов`язковими для виконання у визначені ним строки; роз`яснено, що згідно зі статтею 22-1 зазначеного Закону, суб`єкти господарювання, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи та їх посадові особи зобов`язані на вимогу органу АМК або його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення та іншу інформацію, у тому числі з обмеженим доступом, яка перебуває у їх володінні або користуванні та є необхідною для виконання покладених на Комітет завдань. Також було визначено, що інформація, яка становить банківську таємницю, надається у порядку та обсязі, встановлених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

6.2. Згідно з довідкою АТ «Укрпошта» (форма 20) від 12.10.2024, рекомендоване поштове відправлення №0600966467930 повернуто адресанту з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

6.3. Суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що 28.11.2024 вимога від 25.09.2024 №63-02/3432е оприлюднена на офіційному вебсайті Відділення АМК.

6.4. Суди попередніх інстанцій зазначили, що з матеріалів справи вбачається, що Товариство у визначений вимогою строк не подало до Відділення АМК запитувану інформацію. Докази надсилання звернень, клопотань про продовження строку надання інформації або роз`яснення її змісту від Товариства до Відділення АМК не надходили.

6.5. Розпорядженням Відділення АМК від 23.01.2025 №63/14-рп/к розпочато розгляд справи №63/5-13-14-2025 за ознаками вчинення Товариством порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону, яке полягає у неподанні інформації відповідачу на вимогу голови Відділення АМК від 25.09.2024 №63-02/3432е у встановлений ним строк.

6.6. Суди першої та апеляційної інстанцій вказали, що рішенням Відділення АМК від 12.05.2025 №63/59-р/к у справі №63/5-13-14-2025 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (далі - Рішення АМК) встановлено факт вчинення Товариством порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону, у формі неподання інформації на вимогу органу Комітету.

6.6.1. За вказане порушення на Товариство накладено штраф у розмірі 68 000,00 грн.

6.7. Не погоджуючись із Рішенням АМК, позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

6.8. Суд першої інстанцій відмовив у задоволенні позову та, ухвалюючи рішення, виходив з того, що предметом доказування було з`ясування факту належного вручення позивачу вимоги Відділення АМК щодо надання інформації та наявності обов`язку надати запитувану інформацію. Встановлено, що вимога від 25.09.2024 направлена за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не отримана з причин закінчення терміну зберігання поштового відправлення та відповідно до Порядку розгляду справ Антимонопольного комітету України вважається врученою після її оприлюднення на офіційному вебсайті, у зв`язку з чим, строк для відповіді сплив, однак інформація позивачем не подана. Суд першої інстанції зазначив, що орган Комітету діяв у межах повноважень і дотримався процедури повідомлення, тоді як позивач не довів незаконності направлення вимоги чи поважних причин її невиконання, а ризик неналежного отримання кореспонденції покладається на суб`єкта господарювання. З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність Рішення АМК щодо порушення та накладення штрафу.

6.9. Перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла таких висновків.

6.9.1. Суд апеляційної інстанції виснував, що орган Комітету визначає форму, спосіб та строк надання інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Законодавство про захист економічної конкуренції не наділяє суб`єкта господарювання правом на власний розсуд вирішувати питання щодо форми, способу та доцільності витребування органом АМК інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Неподання суб`єктом господарювання інформації на вимогу органу Комітету є актом невиконання конкретної, заснованої на законі вимоги державного органу, що й тягне за собою встановлену чинним законодавством відповідальність.

6.9.2. Оцінюючи доводи сторін у їх сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції виходила з того, що вимога направлена у встановленому законом порядку - за адресою Товариства, що містилася в Єдиному державному реєстрі, а також із використанням передбачених процедур інформування суб`єктів господарювання. Такий спосіб направлення відповідає вимогам чинного законодавства та загальним засадам провадження.

6.9.3. Суд апеляційної інстанції вказав, що законодавче регулювання передбачає презумпцію належного повідомлення у разі направлення кореспонденції за адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру, що узгоджується з принципом правової визначеності та добросовісності учасників господарського обороту. Сам по собі факт повернення поштового відправлення за закінченням терміну зберігання не свідчить про порушення порядку направлення вимоги чи про неналежність вжитих заходів щодо повідомлення адресата.

6.9.4. Суд апеляційної інстанції зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що Товариство здійснює господарську діяльність за адресою: м. Луцьк, вул. Мирослава Скорика (раніше - Вахтангова), буд. 2А, яка відповідала відомостям Єдиного державного реєстру та використовувалася як місце провадження діяльності й отримання кореспонденції. Зміна найменування вулиці та уточнення нумерації об`єктів нерухомості не впливали на ідентифікацію адреси як місцезнаходження товариства.

6.9.5. Суд апеляційної інстанції виснував, що вимога Відділення АМК направлена за належною адресою відповідно до даних державного реєстру, що свідчить про дотримання встановленого порядку повідомлення суб`єкта господарювання.

6.9.6. Однак, на думку суду апеляційної інстанції, окремої оцінки потребують наведені у позовній заяві та апеляційній скарзі доводи апелянта щодо недотримання відповідачем процедури повідомлення Товариства про початок розгляду АМК справи №63/5-13-14-2025.

6.9.7. Суд апеляційної інстанції вказав, що як вбачається з матеріалів справи, розпорядження від 23.01.2025 за №63/14-рп/к про початок розгляду справи №63/5-13-14-2025 прийнято у зв`язку із неподанням Товариством інформації на вимогу органу Комітету. Водночас, матеріали справи не містять доказів направлення зазначеного розпорядження позивачу засобами поштового зв`язку чи в електронній формі. Відповідачем не надано доказів оформлення поштового відправлення, опису вкладення, фіскального чека, поштової накладної, рекомендованого повідомлення про вручення або інших документів, які б підтверджували факт надсилання відповідного розпорядження на адресу позивача. Натомість, відповідач покликається виключно на факт розміщення інформації про початок розгляду справи на офіційному вебсайті.

6.9.8. Колегія суддів апеляційної інстанції звернула увагу, що розміщення інформації на вебсайті відповідно до наведеного нормативного регулювання є додатковим та похідним способом повідомлення, застосування якого допускається лише за умови попереднього вчинення органом Комітету дій щодо належного надсилання розпорядження адресату та підтвердження неможливості його вручення. Саме по собі оприлюднення інформації на вебсайті не може підміняти обов`язок органу державної влади здійснити належне повідомлення учасника провадження у спосіб, прямо передбачений законом, зважаючи, зокрема, й на те, що позивач не брав участі в жодних торгах чи тендерах.

6.9.9. Суд апеляційної інстанції зазначив, що системний аналіз положень статті 37 Закону та Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції свідчить, що законодавець пов`язує початок реалізації суб`єктом господарювання своїх процесуальних прав у справі саме з належним повідомленням його про відкриття відповідного провадження. Таке повідомлення має забезпечити особі реальну можливість знати про існування справи, подавати пояснення, заявляти клопотання, надавати докази та реалізовувати право на захист на всіх стадіях провадження.

6.9.10. Неповідомлення особи про початок розгляду справи, на думку суду апеляційної інстанції, фактично позбавляє її можливості брати участь у провадженні та впливати на встановлення обставин, які покладаються органом АМК в основу рішення про притягнення до відповідальності.

6.9.11. Колегія суддів апеляційної інстанції звернула увагу, що у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції дотримання процедури повідомлення має не формальний, а гарантійний характер, оскільки безпосередньо пов`язане із забезпеченням права особи на справедливу процедуру та ефективний захист. Відсутність у матеріалах справи доказів надсилання розпорядження про початок розгляду справи свідчить про недотримання відповідачем визначеної законом процедури здійснення провадження, що є істотним процесуальним порушенням.

6.9.12. З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідачем не доведено належного повідомлення Товариства про початок розгляду справи №63/5-13-14-2025 у спосіб, передбачений законом, а відтак позивач був позбавлений можливості своєчасно реалізувати свої процесуальні права у межах провадження. Такі обставини свідчать про істотне порушення процедури розгляду справи органом АМК та додатково підтверджують недоведеність висновків, покладених в основу оскаржуваного рішення.

6.9.13. Суд апеляційної інстанції виснував, що за таких обставин, висновок про наявність складу правопорушення, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону, є недоведеним у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене за неповного з`ясування істотних обставин справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1. Верховний Суд ухвалою від 17.06.2026, зокрема, відкрив касаційне провадження у справі №914/2157/25 на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Від Товариства 06.07.2026 до Суду надійшов відзив на касаційну скаргу (документ сформований в системі «Електронний суд» 03.07.2026 та зареєстрований у Суді 06.07.2026).

7.3. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 08.07.2026 у зв`язку з відпусткою судді Власова Ю.Л. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №914/2157/25, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуюча), Бенедисюк І.М., Булгакова І.В.

7.4. Суд ухвалою, яка занесена до протоколу від 14.07.2026, ураховуючи усне клопотання представника позивача, долучив вказаний вище відзив до матеріалів справи та оцінюватиме його як письмові пояснення, з огляду на приписи статті 42, 300 ГПК України.

7.5. У судовому засіданні 14.07.2026 Суд оголосив перерву до 18.08.2026 та встановив строк для надання пояснень до 06.08.2026.

7.6. Від Відділення АМК 16.07.2026 до Суду надійшли додаткові письмові пояснення у справі (документ сформований в системі «Електронний суд» 15.07.2026 та зареєстрований у Суді 16.07.2026).

7.7. Від Відділення АМК 16.07.2026 до Суду надійшли додаткові письмові пояснення у справі (документ сформований в системі «Електронний суд» 16.07.2026 та зареєстрований у Суді 16.07.2026).

7.8. Від Відділення АМК 22.07.2026 до Суду надійшли додаткові письмові пояснення у справі (документ надійшов поштою).

7.9. Від Товариства 06.08.2026 до Суду надійшли додаткові пояснення у справі (документ сформований в системі «Електронний суд» 06.08.2026 та зареєстрований у Суді 06.08.2026).

7.10. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 13.08.2026 у зв`язку з відпусткою судді Булгакової І.В. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №914/2157/25, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуюча), Бенедисюк І.М., Власов Ю.Л.

7.10. Від Відділення АМК 18.08.2026 поза строком встановленим Судом надійшли додаткові письмові пояснення у справі (документ сформований в системі «Електронний суд» 17.08.2026 та зареєстрований у Суді 18.08.2026).

7.11. Суд ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання від 18.08.2026:

- пояснення, які надійшли від Відділення АМК 15.07.2026, 16.07.2026, 22.07.2026 та від Товариства 06.08.2026 долучив до матеріалів справи, як такі що надані на виконання протокольної ухвали суду від 14.07.2026;
- зазначив, що долучає до матеріалів справи виключно письмові пояснення, додані до них докази Суд, з огляду на статті 300, 301 ГПК України, не долучає до матеріалів справи та не оцінюватиме їх;
- пояснення Відділення АМК, які надійшли 18.08.2026 долучає, з огляду на статтю 42 ГПК України до матеріалів справи, та оцінюватиме їх у межах статті 300 ГПК України.

7.12. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.13. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального прав.

8.2. Щодо доводів касаційної скарги за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд виходить з того, що:
- зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності;
- касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) спірні питання виникли у подібних правовідносинах; (2) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду.

8.3. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у пунктах 25, 26, 32 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.

8.4. Щодо до того, що вважається правовим висновком Верховний Суд застосовує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.5. Щодо питання застосування норми права та їх неврахування судами попередніх інстанцій, Верховний Суд застосовує висновки щодо тлумачення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, які містяться, зокрема, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2026 у справі №916/5633/23, в якій, зокрема, означено таке:
- підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови;
- неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі;
- для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків у подібних правовідносинах.

8.6. Верховний Суд виходить також з того, що досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а крізь призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.

8.7. Предметом судового розгляду у цій справі є визнання протиправним та скасування Рішення АМК від 12.05.2025, яким встановлено факт вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону, у формі неподання інформації на вимогу органу Комітету України у встановлений строк.

8.7.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не отримував у належний спосіб відповідну вимогу про надання інформації та розпорядження Відділення АМК про початок розгляду справи. Товариство вважає, що оскаржуване рішення ухвалене без належного встановлення фактичних обставин, із порушенням принципів пропорційності, справедливості та індивідуальної відповідальності, а також без доведення складу правопорушення, що є підставою для його скасування.

8.8. Суд з огляду на дату вимоги, розпорядження про початок розгляду справи та Рішення АМК зазначає, що мають застосовуватися законодавчі акти у сфері захисту економічної конкуренції (Закон, Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Порядок), у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин.

8.9. Скаржник у контексті підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, вказує низку постанов Верховного Суду (дивися пункт 4.2 цієї постанови).

8.10. Предметом розгляду справи №804/2455/18 було визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість.

8.10.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно з огляду на те, що господарські операції позивача з контрагентами мали реальний характер, що підтверджується належно оформленими первинними документами, натомість висновки контролюючого органу про відсутність реальних правових наслідків за господарськими операціями з контрагентами є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

8.11. Предметом розгляду справи №802/549/16-а було визнання протиправними дії відповідача по проведенню позапланової невиїзної документальної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства під час проведення фінансово-господарських операцій, в результаті якої складено акт про результати позапланової невиїзної документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства під час проведення фінансово-господарських операцій із контрагентами.

8.11.1. Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю у відповідача підстав для проведення перевірки та порушення порядку її проведення, а також необґрунтованістю викладених в акті перевірки висновків податкового органу. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про безпідставність, необґрунтованість та протиправність проведення позапланової невиїзної документальної перевірки.

8.12. Предметом розгляду справи №420/37047/23 було:
- стягнення податкового боргу з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів, податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, за адміністративними штрафами та іншими санкціями (первісний позов);
- визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (зустрічний позов).

8.12.1. Первісні позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі податкових повідомлень-рішень виникла заборгованість, яка не погашена відповідачем за первісним позовом.

8.12.2. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що позивач за зустрічним позовом не був належним чином повідомлений про перевірки.

8.13. Предметом розгляду справи №914/400/24 було визнання протиправним та скасування рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, яким визнано, що позивачі вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону.

8.13.1. Позовна заява мотивована, зокрема тим, що рішення АМК прийнято: за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; при недоведеності обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими. 

8.14. Предметом розгляду справи №922/1124/18 було скасування рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, яким визнано, що позивач не подавши інформацію, передбачену вимогою органу АМК у встановлений для цього строк вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону.

8.14.1. Позов обґрунтовано тим, що рішення АМК є передчасним, незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, за невідповідності його висновків обставинам справи. 

8.15. Предметом розгляду справи №910/1384/24 було визнання недійсним рішення Комітету про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу, яким визнано, що позивач вчинив порушення, передбачене статтею 4 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» у вигляді неправомірного використання оформлення упаковок вологих серветок під позначенням без дозволу (згоди) підприємства, яке раніше почало використовувати схожі оформлення упаковок дитячих вологих серветок під у своїй діяльності, що може призвести до змішування з діяльністю цього суб`єкта господарювання;

8.15.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюване рішення відповідач прийняв без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та належної оцінки в ній доказів, за невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, з порушенням норм матеріального права.

8.16. Предметом розгляду справи №910/23532/13 було визнання недійсним рішення АМК про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу, яким визнано дії позивача щодо розміщення на упаковці (етикетці) крему сиркового термізованого торгової марки "President" напису "ТВОРОГ" порушенням, передбаченим статтею 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», у вигляді поширення інформації, що вводить в оману, шляхом повідомлення суб`єктом господарювання безпосередньо, невизначеному колу осіб неповних відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, що можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) товарів цього суб`єкта господарювання;

8.16.1. Позовні вимоги обґрунтовані недоведеністю АМК порушення позивачем законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, а також невідповідністю застосованого в оспорюваному рішенні штрафу принципу пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

8.17. Предметом розгляду справи №910/11961/24 було визнання недійсним та скасування рішення Комітету про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, яким, зокрема, позивача визнано винним у порушенні законодавства про захист економічної конкуренції передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів.

8.17.1. Позовна заява мотивована, зокрема, тим, що рішення АМК прийнято: за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; при недоведеності обставин, які мають значення для справи, і які визнано встановленими; за невідповідності висновків, викладених у рішенні АМК, обставинам справи.

8.18. З огляду на викладене вище, ця справа та справи №804/2455/18, №802/549/16-а, №420/37047/23 не є схожими, з огляду на предмет і підстави позову, нормативно-правове регулювання, що виключає подібність спірних правовідносин.

8.19. Що ж до цієї справи та справ №914/400/24, №910/1384/24, №910/23532/13, №910/11961/24, то вони узагальнено є схожими в частині, що стосується предмета позову (визнання недійсним/протиправним/скасування рішення АМК), втім, одночасно юридично різняться за підставами позову, кваліфікацією порушення законодавства про захист економічної конкуренції та про захист від недобросовісної конкуренції.

8.20. При цьому, справа №922/1124/18 та ця справа, ураховуючи викладене вище, є схожими в частині, що стосується предмета позову (визнання протиправним/скасування рішення АМК), за однаковим нормативно-правовим регулюванням кваліфікації та притягнення за вчинення правопорушення, а саме за пунктом передбачене пунктом 13 статті 50 Закону, що вказує на схожість спірних правовідносин в означених справах.

8.20.1. Верховний Суд зазначає, що у справі №922/1124/18 застосовані законодавчі акти у редакції чинній до 01.01.2024, а в цій справі - після 16.05.2024

8.21. Верховний Суд наголошує, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

8.21.1. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.21.2. Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.

8.22. Слід зазначити, що касаційне провадження у цій справі також відкрито на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

8.22.1. Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.23. Скаржник із посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування: 
- статті 93 «Місцезнаходження юридичної особи» ЦК України в частині визначення місцезнаходженням юридичної особи як фактичного місця ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку;
- положень статті 10 «Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру» Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якими визначено, щодо достовірності відомостей Реєстру та, що інформація щодо місцезнаходження юридичної особи вноситься до «Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» на підставі відомостей, які надаються юридичними особами державному реєстратору та, що юридичні особи самі несуть відповідальність за актуальність наданої державному реєстратору інформації;
- пункту 13 статті 50 «Порушення законодавства про захист економічної конкуренції» Закону в частині кваліфікації дій суб`єкта господарювання як ненадання ним відповіді на законну вимогу органу АМК;
- статей 22 «Обов`язковість виконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України», 22-1 «Обов`язок надання інформації» Закону України «Про Антимонопольний комітет України» в частині обов`язковості до виконання законних вимог голови територіального відділення АМК.

8.24. Верховний Суд, ураховуючи доводи та покликання касаційної скарги скаржника, дійшов висновку про необхідність розгляду підстав касаційного оскарження, визначених пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України, у їх взаємній і логічній послідовності.

8.25. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що узагальнено доводи Відділення АМК зводяться до того, що, на його думку, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, оскільки, відповідачем доведено та підтверджено надсилання Товариству вимоги про надання інформації та розпорядження про початок розгляду справи.

8.26. Втім, зі змісту оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції (дивися розділ 6 цієї постанови) вбачається, що підставою для скасування Рішення АМК було не те, що Відділенням АМК не надано доказів, що підтверджують надсилання Товариству вимоги про надання інформації, а те, що відповідач не надав доказів на підтвердження надсилання на адресу позивача розпорядження про початок розгляду справи, водночас, застосована ним процедура повідомлення через вебсайт можлива тільки у разі коли розпорядження про початок розгляду справи надіслане засобами поштового зв`язку не вручено за місцезнаходженням юридичної особи.

8.27. Наведені скаржником мотиви, міркування, аргументи стосовно того, що суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку щодо відсутності доказів щодо повідомлення Товариства про початок розгляду справи та ненаправлення відповідного розпорядження про початок розгляду справи в матеріалах справи, Суд відхиляє.

8.28. Зі змісту постанови чітко вбачається, що суд апеляційної інстанції встановив, що вимога Відділення АМК направлена за належною адресою відповідно до даних державного реєстру, що свідчить про дотримання встановленого порядку повідомлення суб`єкта господарювання щодо вимоги, втім, як свідчить оскаржуване судове рішення судом апеляційної інстанції встановлено порушення Відділенням АМК процесуальної норми, а саме ненаправлення відповідачу антимонопольної справи розпорядження про початок розгляду справи, що є вагомим і ключовим, істотним питанням, а не формальним.

8.29. Отже, з огляду на вказане вище слід з`ясувати наявність/відсутність порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права судом апеляційної інстанції, ураховуючи те, що підставою для ухвалення судового рішення про задоволення позову стало саме те, що в матеріалах справи відсутні докази направлення Товариству розпорядження про початок розгляду справи, за результатами розгляду якої й було ухвалено відповідачем оскаржуване Рішення АМК.

8.30. Верховний Суд виходить з того, що АМК як державний орган із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель (частина перша статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України"), будує свою діяльність на принципах:
- законності;
- гласності;
- захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів (стаття 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

8.31. Статтею 37 Закону передбачено, що у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи Антимонопольного комітету України приймають розпорядження про початок розгляду справи.
Розпорядження про початок розгляду справи надсилається відповідачу протягом трьох робочих днів з дня його прийняття. У разі коли відповідача визначено після початку розгляду справи, йому протягом трьох робочих днів надсилається розпорядження про залучення до участі у справі як відповідача разом з розпорядженням про початок розгляду справи.
Повідомлення про початок розгляду справи надсилається заявнику та третім особам.
У разі необхідності проведення перевірки суб`єкта господарювання, об`єднання, органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю орган Антимонопольного комітету України має право не направляти розпорядження про початок розгляду справи та повідомлення про початок розгляду справи до початку проведення такої перевірки, але не більше ніж 20 робочих днів з дня видання розпорядження про початок розгляду справи.

8.32. Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого розпорядженням АМК від 19.04.1994 №5 зі змінами (далі - Порядок) цей Порядок визначає процедуру розгляду заяв, справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про захист від недобросовісної конкуренції (далі - порушення законодавства про захист економічної конкуренції, порушення), проведення слухань у справах органами Антимонопольного комітету України (далі - органи Комітету) відповідно до Законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», «Про Антимонопольний комітет України» та встановлює порядок перевірки та перегляду рішень органів Комітету в цих справах.

8.33. Згідно з пунктом 1 розділу VII Порядку розгляд справи розпочинається відповідно до статті 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Органи Комітету розглядають справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у строки, передбачені частиною першою статті 37-1 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Про початок розгляду справи органами Комітету приймається розпорядження, яке протягом трьох робочих днів із дня його прийняття надсилається відповідачу засобами поштового зв`язку або в електронній формі засобами інформаційно-комунікаційних систем. У цей же строк про початок розгляду справи повідомляється заявник та треті особи (за наявності) засобами поштового зв`язку або в електронній формі засобами інформаційно-комунікаційних систем.
Якщо розпорядження про початок розгляду справи не вручено за місцезнаходженням юридичної особи або останнім відомим задекларованим / зареєстрованим місцем проживання (перебування) фізичної особи, орган Комітету / голова територіального відділення Комітету забезпечує розміщення інформації про початок розгляду справи на офіційному вебсайті Комітету.
Розпорядження вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів із дня розміщення відповідної інформації на офіційному вебсайті Комітету.
У разі необхідності проведення перевірки суб`єкта господарювання, об`єднання, органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю орган Комітету має право не направляти розпорядження про початок розгляду справи та повідомлення про початок розгляду справи до початку проведення такої перевірки, але не більше ніж 20 робочих днів із дня видання розпорядження про початок розгляду справи.
Якщо відповідача визначено після початку розгляду справи органи Комітету приймають розпорядження про залучення його до участі у справі як відповідача, яке протягом трьох робочих днів із дня його прийняття разом із розпорядженням про початок розгляду справи засобами поштового зв`язку або в електронній формі засобами інформаційно-комунікаційних систем надсилається відповідачу з урахуванням вимог абзацу шостого цього пункту.

8.34. Отже, зі змісту вказаних вище норм вбачається, що орган АМК зобов`язаний надіслати відповідачу антимонопольної справи розпорядження про початок справи протягом трьох робочих днів із дня його прийняття засобами поштового зв`язку або в електронній формі засобами інформаційно-комунікаційних систем. Якщо ж розпорядження про початок розгляду справи не вручено за місцезнаходженням юридичної особи або останнім відомим задекларованим / зареєстрованим місцем проживання (перебування) фізичної особи, орган Комітету / голова територіального відділення Комітету забезпечує розміщення інформації про початок розгляду справи на офіційному вебсайті Комітету.

8.34.1. При цьому, Верховний Суд констатує, що у Порядку, який зареєстрований Міністерством юстиції України, Комітет конкретизував спосіб надсилання розпорядження про початок розгляду справи, а саме засобами поштового зв`язку та у лише, якщо розпорядження про початок розгляду справи не вручено за місцезнаходженням юридичної особи або останнім відомим задекларованим / зареєстрованим місцем проживання (перебування) фізичної особи, АМК забезпечує розміщення інформації про початок розгляду справи на офіційному вебсайті Комітету.

8.35. Втім, як встановлено судом апеляційної інстанції Відділення АМК не надало доказів надсилання Товариству розпорядження про початок розгляду справи та не спростувало належними і допустимими доказами обставину ненадсилання розпорядження про початок розгляду справи. Верховний Суд вважає, що відповідач у порядок і спосіб передбачений ГПК України (зокрема, частинами першою, четвертою - шостою, восьмою - одинадцятою статті 80, статей 207, 269 ГПК України) не довів неправильність постанови суду апеляційної інстанції в цій частині з посиланням на належні та допустимі докази, які містяться в матеріалах справи.

8.36. Верховний Суд ураховує, що господарські суди у розгляді справ про визнання недійсними рішень АМК не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК, але при цьому зобов`язані перевіряти правильність застосування органами АМК відповідних правових норм (правова позиція, викладена у низці постанов Верховного Суду, у тому числі, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/23000/17).

8.36.1. Водночас, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися органом свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником щодо корупції та свавільних рішень в умовах максимально широкої дискреції державного органу (пункт 75 постанови від 02.07.2019 у справі №910/23000/17).

8.36.2. Стосовно визначення поняття «дискреційні повноваження», то слід зазначити, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» дискреційне повноваження - це повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.

8.36.3. Верховний Суд зазначає, що хоча Закон України «Про адміністративну процедуру» не регулює спірні правовідносини, втім, законодавчі акти про захист економічної конкуренції не містять визначення такого поняття, а вказане вище визначення поняття (дивися пункту 36.2 цієї постанови) «дискреційне повноваження» відповідає його тлумаченню, яке здійснювалося, зокрема, Верховним Судом під час розгляду справ щодо оскарження рішень АМК, з урахуваннями Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи, Венеційської комісії Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №К(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, тощо.

8.37. Відповідно до статті 59 Закону підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є:
неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;
недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;
заборона концентрації, узгоджених дій відповідно до Закону України "Про санкції";
порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

8.38. Згідно з частиною першою статті 40 Закону особи, які беруть (брали) участь у справі, мають право:

ознайомлюватися з матеріалами справи, знімати копії (фотокопії) з матеріалів справи та робити виписки (крім інформації з обмеженим доступом та інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які беруть (брали) участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи) - після одержання копії подання з попередніми висновками у справі (витягу з подання, що не містить інформації з обмеженим доступом та інформації, визначеної відповідним державним уповноваженим, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які беруть (брали) участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи);
наводити докази, подавати клопотання, усні й письмові пояснення (заперечення), пропозиції щодо питань, які виносяться на експертизу;
одержувати копії рішень у справі (витяги з них, крім інформації з обмеженим доступом, а також інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі);
оскаржувати рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України у порядку, визначеному законом;
користуватися послугами перекладача;
інші права, передбачені законодавством про захист економічної конкуренції.

8.39. Отже, не доведення Відділенням АМК у цій справі факту надсилання розпорядження про початок розгляду справи стало фактично наслідком неповідомлення Товариства, та беручи до уваги те, що позивач не був учасником торгів, що були предметом дослідження відповідачем, то Товариство не знало та не могло знати, що Відділення АМК ухвалило розпорядження про початок розгляду справи, що у подальшому зумовило ситуацію, в якій Товариство не змогло реалізувати свої права передбачені статтею 40 Закону та захистити свої інтереси під час розгляду антимонопольної справи АМК.

8.40. Верховний Суд висновує, що недотримання визначеної законом процедури здійснення провадження, а саме щодо ненадсилання розпорядження про початок розгляду справи є істотним процесуальним порушенням зі сторони органу АМК, адже порушується принципи законності та гласності.

8.40.1. З огляду на конкретні обставини встановлені судом апеляційної інстанції у цій справі за наявними в ній доказами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Відділення АМК не довело дотримання ним у цій справі статті 37 Закону.

8.41. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

8.42. Суд виходить з того, що Законом та Порядком врегульовано та унормовано обов`язок надсилання та конкретні способи надсилання розпорядження про початок розгляду справи, конкретизовано надсилання засобами поштового зв`язку, повідомлення шляхом розміщення інформації на офіційному вебсайті Комітету у разі неотримання поштового відправлення та наслідки такого розміщення, а саме те, що розпорядження вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів із дня розміщення відповідної інформації на офіційному вебсайті Комітету.

8.43. Отже, невиконання приписів статті 37 Закону та пункту 1 розділу VII Порядку в частині ненадсилання розпорядження про початок розгляду справи не узгоджується та не відповідає приписам статті 19 Конституції України та статті 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України».

8.44. При цьому, у судовому засіданні 14.07.2026 представник відповідача наполягав на тому, що в матеріалах справи наявні докази надсилання розпорядження про початок розгляду справи Товариству, які, за його словами надані представником Відділення АМК у суді першої інстанції разом з відзивом на позовну заяву.

8.45. Суд, розглядаючи вказаний вище довід, надав учасникам справи час для надання письмових пояснень, зазначає таке.

8.45.1. Товариство у позовній заяві вказувало на те, що не отримувало розпорядження про початок розгляду справи.

8.45.2. Відділення АМК скористалося своїм правом і подало через «Електронний суд» відзив на касаційну скаргу, до якого додано такі додатки: 
« 1. 1 відзив на апеляційну скаргу Веставтотрейд 59 (25).pdf.
2. 1 вимога ТОВ ВестАвтоТрейд_оприлюднена на сайті.pdf.
3. вимога від 25.09.2024 № 63-02_3432е.pdf.
4. Витяг з ЄДР.pdf.
5. Інформація щодо висвітлення вимоги на сайті.pdf.
6. Конверт повернення вимоги.PDF.
7. Підтвердження відповідності юридичної адреси ТОВ Веставтотрейд.pdf.
8. Підтвердження надсилання вимоги.pdf.
9. Виписка ЗМТВ АМКУ.pdf.
10. Квитанція про надсилання стороні ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЕСТАВТОТРЕЙД" 36407488.pdf.».

8.45.3. Слід зазначити, що серед додатків, які формувало та додавало в «Електронному суді» саме Відділення АМК відсутні документи, які б підтверджували факт надсилання на адресу Товариства розпорядження про початок розгляду справи. Натомість відповідачем подано суду першої інстанції документи, що підтверджують факт надсилання на адресу Товариства вимоги.

8.45.4. При цьому, зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що Відділення АМК не наводить жодних заперечень/пояснень стосовно доводу Товариства про неотримання ним розпорядження про початок розгляду справи.

8.45.5. Отже, наведене скаржником у письмових поясненнях і його представником у судовому засіданні щодо наявності у матеріалах справи доказів надсилання розпорядження про початок розгляду справи на адресу Товариства, які були подані ще в суді першої інстанції, не підтвердилось.

8.45.6. Суд критично оцінює покликання скаржника про те, що його представник надавав на огляд колегії суддів апеляційної інстанції оригінали матеріалів антимонопольної справи, в якій, за його словами, містилися докази надсилання на адресу Товариства розпорядження про початок розгляду справи, оскільки, такі докази мали б бути надані у порядку статті 80 ГПК України в суді першої інстанції, або з дотриманням порядку передбаченого у статті 269 ГПК України в суді апеляційної інстанції.

8.45.7. При цьому, навіть у суд апеляційної інстанції такі докази не були надані відповідачем у порядку статті 269 ГПК України. 

8.45.8. Відповідно до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) господарського судочинства є:
1) верховенство права;
2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;
3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;
4) змагальність сторін;
5) диспозитивність;
6) пропорційність;
7) обов`язковість судового рішення;
8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи;
9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках;
10) розумність строків розгляду справи судом;
11) неприпустимість зловживання процесуальними правами;
12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

8.45.9. Частинами першою - четвертою статті 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

8.45.10. Згідно з частинами першою, третьою - п`ятою, восьмою статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

8.45.11. Частиною першою статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

8.45.12. Оскільки, відповідач не подав суду першої інстанції у порядку статті 80 ГПК України та суду апеляційної інстанції в порядку статті 269 ГПК України докази, що підтверджують факт надсилання на адресу Товариства розпорядження про початок розгляду справи, то в силу приписів статті 13 ГПК України несе наслідки невчинення нею такої процесуальної дії.

8.45.13. Отже, з огляду на відсутність у матеріалах справи на момент апеляційного розгляду доказів, що підтверджують факт надсилання Товариству розпорядження про початок розгляду справи, судом апеляційної інстанції надано оцінку поданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення і ухвалено правильне по суті та законне судове рішення про задоволення позовних вимог.

8.46. Стосовно надання висновку щодо застосування норм права (див. пункти 4.3, 8.23 цієї постанови), то Верховний Суд у контексті обставин саме цієї справи відзначає про недотримання Відділенням АМК обов`язку стосовно надання доказів надсилання розпорядження про початок розгляду справи, що є істотним процесуальним порушенням у цій справі, а тому з огляду на те, що підставою для скасування Рішення АМК не був факт ненаправлення вимоги, направлення за іншою адресою, тощо, відсутні підстави надання правового висновку у цій справі, ураховуючи встановлені обставини.

8.47. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.48. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.49. Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що у справі, яка розглядається, судом апеляційної інстанції надано оцінку поданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.50. Отже, підстави касаційного оскарження передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 287 ГПК України та доводи касаційної скарги, з огляду на викладене вище не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваної постанови та залишення в силі рішення суду першої інстанції відсутні.

8.51. Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейський суд з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.52. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

8.53. Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у поясненнях позивача, в тих частинах, які узгоджуються з вказаними вище висновками Верховного Суду, наведеними у цій постанові.

8.54. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

8.55. Учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати
10.1. Судовий збір сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу відповідача залишає без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України залишити без задоволення, а постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 у справі №914/2157/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов