печерський районний суд міста києва
Справа № 757/36367/26-п 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2026 року м. Київ 

Суддя Печерського районного суду міста Києва Соловйов Олег Леонідович, розглянувши матеріали, які надійшли з Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ст.130 ч.1 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №692400 від 13.06.2026, ОСОБА_1 13.06.2026 о 23:18 год. у м. Києві по вул. Князів Островських, 8А керувала автомобілем Land Rover Renge Rover Evoque, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; поведінка, що не відповідає обстановці; порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовилась, чим порушила п.2.5 Правил Дорожнього Руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась. 14.08.2026, її захисником - адвокатом Софина І.В., надіслано клопотання про закриття провадження у справі з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Правова позиція лінії захисту полягає, у безпідставності вимог працівників патрульної поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння через відсутність об`єктивних ознак такого стану у водія. Категоричність вимог поліції, без роз`яснення можливості вчинення альтернативних дій, штучно створює умови за яких водій вимушений відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння, не розуміючи наслідків вчинення таких дій. Захист звертає увагу на безпідставність тверджень поліції про перебування водія в стані сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 будучи зупиненою іншим екіпажом ПП, через півгодини після складання адміністративних матеріалів за ст. 130 КУпАП, пройшла огляд за допомогою приладу Drager Alcotest 6820, результат тесту - 0, 00 % промиле, що підтверджується роздруківкою чеку використання газоаналізатора та відеозаписом з нагрудних камер поліцейських. Крім того, захисник стверджував про відсутність факту фіксації керування транспортним засобом, що також виключає відповідальність ОСОБА_1 через недоведеність розповсюдження на неї обов`язку водія пройти огляд на стан сп`яніння за вимогою поліцейського. Долучення до матеріалів адміністративної справи копії постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП за не використання засобів пасивної безпеки, не створює преюдиціальних наслідків, оскільки законність притягнення до відповідальності оскаржується в суді.
При вирішенні питання про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, слід виходити з наступного.
Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму та основні елементи змісту рішення (постанови), що приймається в конкретній справі. В ній, зокрема, повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів, на обґрунтування наявності складу правопорушення та правильності його юридичної кваліфікації.
Згідно ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Згідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із Законом. 
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. 
Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Отже, лише при наявності у особи, яка керувала транспортним засобом ознак сп`яніння, може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Обов`язок проходження особами огляду на стан сп`яніння, покладається на осіб, які керували транспортними засобами з явними ознаками сп`яніння.
Порядок проходження водіями огляду на стан сп`яніння в Україні, визначається «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції» затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735) та положеннями ст. 266 КУпАП.
Відповідно до п. 7 Розділу І вказаної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Частиною 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Аналогічні вимоги викладені у п. 6 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, відповідно до якого у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Згідно п. 3 Інструкції № 1452/735, ознаками алкогольного сп`яніння є : запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Таким чином, для притягнення водія до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.130 КУпАП за порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху має бути встановлений факт керування ТЗ, наявність у водія ознак сп`яніння, та факт відмови водія від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, зокрема і у закладі охорони здоров`я. Наведені умови притягнення водія до відповідальності за ст.130 КУпАП повинно бути задокументовано у встановленому законом порядку.
Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №692400 від 13.06.2026, складався без присутності свідків, про що зазначено у наведених документах, а лише із застосуванням відеозапису фіксації вчиненого ОСОБА_1 порушення п. 2.5 ПДР, що є достатнім для фіксації відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, відповідно до п. 6 Інструкції № 1395, ч. 2 ст. 266 КУпАП.
У такому разі доказом відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння має бути відеозапис вчиненого порушення п. 2.5 ПДР, який долучається до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до дослідженого відеозапису, який додано до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №692400 від 13.06.2026, вбачається спілкування працівників патрульної поліції з ОСОБА_1 , щодо проходження огляду на стан сп`яніння. 
Аналізуючи зміст протоколу ЕПР 1 №692400 від 13.06.2026 у порівнянні із відеозаписом нагрудних камер поліцейських БК 472511, 477642 створеному під час оформлення матеріалів, слід зазначити, що фактичний огляд водія не проводився, ознаки сп`яніння відображенні інспектором Дивнич О.В. суб`єктивно та некоректно, у порівнянні із вимогами п.3 Інструкції № 1452/735. Оскільки, відчуття запаху алкоголю з порожнини рота вимагає безпосереднього контакту із особою на незначній відстані, чого забезпечено не було. За відеофіксацією, ОСОБА_1 весь час перебувала в салоні автомобіля спілкуючись із працівниками патрульної поліції через вікно. Підставою для висування інспектором вимоги щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння, з`явилось твердження про надходження із салону автомобіля «якогось» запаху. 
«Порушення мови», або фактів «поведінки водія, що не відповідає обстановці», встановлено не було. Подальше необ`єктивне та безпідставне відображення ознак сп`яніння за змістом протоколу ЕПР1№ 692400 ставить під сумнів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, що позначається на законності вимог поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння. 
Долучена до адміністративних матеріалів, постанова серії ЕНА №7369544 складена 13.06.2026 інспектором взводу №1 роти № 3 батальйону №4 полку-1 УПП в м. Києві Дивнич О.В. про притягнення ОСОБА_1 за ч.5 ст.121 КУпАП, за невикористання засобів пасивної безпеки 13.06.2026 о 23:18год в м.Києві по вул. Князів Островських, 8А, має преюдиціальне значення факту керування ТЗ, що об`єктивно підтверджується долученим відеозаписом. 
Дослідженням відеозапису з боді-камер працівників поліції №472511, 477642 вбачається, що зупинка ТЗ під керуванням ОСОБА_1 відбулась із дотриманням вимог п. 8.9 ПДР України. Подальше тривале спілкування водія ОСОБА_1 із працівниками патрульної поліції, зведене до висловлювання тверджень останніми про надходження з салону автомобіля якогось запаху, що дає підстави стверджувати про перебування водія в стані сп`яніння. Водій ОСОБА_1 на пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння, висловлює свою згоду проїхати до медичного закладу для здійснення забору крові та здачі інших біологічних середовищ з метою дослідження на стан сп`яніння. Незважаючи на це, працівники патрульної поліції маніпулюючи порядком проведення огляду, акцентують увагу водія на відстороненні від подальшого керування ТЗ та необхідності залишення автомобіля на місці зупинки, що обумовлює рішення ОСОБА_1 про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.
При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.
Згідно ст.1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.
Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.
Наявність провокаційних дій з боку працівників поліції простежується за відеозаписом боді-камер працівників поліції №472511, 477642, якими зафіксовано вимога пройти огляд на стан сп`яніння за відсутності об`єктивних ознак визначених у протоколі ЕПР1 №692400, таких як: «поведінка, що не відповідає обстановці», «порушення мови». Складання адміністративного матеріалу за порушення водієм п.2.5 ПДР України, обумовлено не забезпеченням безпеки дорожнього руху, а необхідністю штучного створення фактів притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП. Так, з аналізу дій працівників патрульної поліції зафіксованих на відеозаписі події, стає очевидним, що весь алгоритм дій застосований по відношенню до водія ОСОБА_1 , який фактично спонукав останню до вчинення адміністративного правопорушення, повністю спланований та виконаний працівниками патрульної поліції задля складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Справедливість зазначеного твердження настає з представленого стороною захисту, результатів огляду водія на стан сп`яніння, який був проведений екіпажом патрульної поліції «0612» у складі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 14.06.2026 о 00:16 год, тобто за півгодини після складання протоколу ЕПР-1 №692400 за порушення п.2.5 ПДР України. Так, відповідно до відеозапису представленого УПП у м. Києві ДПП, що виявлення факту керування ТЗ водієм ОСОБА_1 після складання матеріалів за ст. 130 ч.1 КУпАП, зафіксовано використання газоаналізатора Drager Alkotest 6820, відповідно до чеку теста №4566 прилад ARNK-0543 станом на 14.06.2026 о 00:16 год зафіксовано результат 0,00 %о (проміле алкоголю). 
Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства». (Рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти російської федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти російської федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.)
Європейським судом вироблена концепція провокації, яка порушує пункт 1 статті 6 Конвенції, і є відмінною від застосування законних оперативних методів попереднього розслідування. Ним встановлено, що, тоді як застосування спеціальних методів розслідування, зокрема негласних, не може саме по собі порушувати право на справедливий судовий розгляд, небезпека поліцейської провокації в результаті таких заходів передбачає, що їх застосування повинно бути обмежене зрозумілими рамками (рішення ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви»).
Під провокацією (поліцейською) ЄСПЛ розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).
Матеріалами справи підтверджено, що безпідставне висловлювання тверджень про перебування водія ОСОБА_1 в стані сп`яніння, провокувало реакцію останньої на вчинення дій, які могли бути розцінені як ознака сп`яніння, а саме: «поведінка, що не відповідає обстановці», «порушення мови». Разом з цим, навіть відсутність необхідної реакції, не позбавили працівників патрульної поліції, можливості відображення за змістом протоколу необ`єктивних тверджень про наявність у ОСОБА_1 наведених ознак алкогольного сп`яніння. Відмова водія щодо проходження огляду на стан сп`яніння, обумовлена не визнанням факту вживання алкоголю, а штучно створеними умовами, за яких; проведення огляду на місці, силами патрульної поліції, (які висловлюють безпідставні твердження), викликає об`єктивний сумнів; а проходження огляду у медичному закладі, вимагає тимчасового відсторонення водія від керування ТЗ та необхідність залишення автомобіля на місці зупинки. Маніпулюючи цими обставинами, працівники патрульної поліції, приховують обов`язкову умову, складання протоколу за ст. 130 КУпАП, навіть за відмову від проходження оглядну на стан сп`яніння, а саме: відсторонення водія від подальшого керування ТЗ, створюючи умови до рецидиву правопорушення. Наведене, об`єктивно підтверджується представленим стороною захисту фактом повторного огляду водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння, та відсутністю в матеріалах притягнення до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП відомостей про відсторонення її від подальшого керуванням протягом наступних 24 годин. 
Таким чином, аналізуючи представлені докази в їх сукупності, слід дій висновку, що складання протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №692400 відносно ОСОБА_1 за порушення п. 2.5 ПДР України, стало можливим в наслідок провокації вчинення правопорушення працівниками патрульної поліції у розумінні ЄСПЛ, тобто схиляння суб`єкта до певних протиправних дій з метою подальшого їх виявлення та порушення питання адміністративного переслідування.
Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, розпочате провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на те, що працівниками патрульної поліції безпідставно була висунута вимога до водія ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан сп`яніння, а подальше фіксування порушення вимог п.2.5 ПДР України, відбулось внаслідок спонукання водія до відмови від проходження огляду стан сп`яніння, з метою штучного створення умов для фіксації адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст.251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол та не може бути перекладено на суд.
Відповідно дост.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Отже, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутність складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 8, 27, 34, 35, 247, 283, 284 КУпАП, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом десяти днів із дня її винесення.

Суддя: О.Л.Соловйов