ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6122/26 Справа № 199/17397/25 | | Суддя у 1-й інстанції - ПОДОРЕЦЬ О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Петешенкової М.Ю.,
суддів: Макарова М.О., Халаджи О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04 березня 2026 року у складі судді Подорець О.Б.
у справі за позовом Комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії, -
В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2025 року КП «Добро» Добропільської міської ради звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що КП «Добро» Добропільської міської ради надає житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 
КП «Добро» Добропільської міської ради своєчасно, в повному обсязі надавало послуги, жодних претензій щодо якості або обсягу наданих послуг протягом опалювального періоду з 2019 року по 2025 рік від відповідача не надходило.
Відповідач надані послуги своєчасно не оплачував, у зв`язку з чим станом на 01 грудня 2025 утворилась заборгованість за надані послуги у розмірі 22412,84 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь та вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04 березня 2026 року позов КП «Добро» Добропільської міської ради задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Добро» Добропільської міської ради заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 жовтня 2019 року по 18 квітня 2022 року, у розмірі 12164,14 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки відповідачем не надано та матеріали справи не містять будь-яких доказів, з приводу того, що остання не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , та не споживала надані позивачем послуги з постачання теплової енергії у період з 01 жовтня 2019 року по 18 квітня 2022 року. Відмовляючи в іншій частині позову, суд першої інстанції виходив із того, що з 19 квітня 2022 року та по теперішній час відповідач має статус внутрішньо переміщеної особи, не проживає в м. Добропіллі, Покровського району, Донецької області, а тому заявлені вимоги про стягнення заборгованості у період з 19 квітня 2022 року по 01 грудня 2025 року задоволенню не підлягають.
Не погодившись з таким судовим рішенням в частині залишених без задоволення вимог, КП «Добро» Добропільської міської ради звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просило рішення суду в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що реєстрація місця проживання відповідача ні в якому разі не впливає на виконання умов договору та взятих на себе зобов`язань, у будь-якого громадянина України може бути хоч декілька квартир у власності на території України, але обов`язок нести відповідальність за своє майно, в тому числі і оплату за комунальні послуги, які відносяться до договірних відносин, лежить саме на власнику майна. Крім того, відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28 лютого 2025 року, Добропільська ОТГ не входить до переліку І типу Території можливих бойових дій та переліку ІІ типу Території активних бойових дій. 
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині залишених без задоволення вимог про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії за період з 19 квітня 2022 року по 01 грудня 2025 року, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно із ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Судом встановлено, що КП «Добро» Добропільської міської ради є юридичною особою, яка створена Добропільською міською радою з метою задоволення потреб громади у наданні якісних послуг з постачання теплової енергії, що підтверджується рішенням Добропільської міської ради № 7/8-38 від 20 квітня 2016 року. 
Рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги постачання теплової енергії в містах Добропілля, Білицьке, Білозерське, селищах міського типу Новодонецьке, Водянське та постачання гарячої води Білицькому будинку-інтернату для інвалідів та осіб похилого віку» № 323 від 30 липня 2020 року встановлено з 01 жовтня 2020 року тарифи на послуги постачання теплової енергії в містах Добропілля, Білицьке, Білозерське, селищах міського типу Новодонецьке, Водянське за 1 Гкал для населення у розмірі 1192,27 грн. без ПДВ (1430,72 грн. з ПДВ).
Згідно договору про надання послуг з централізованого опалення №1/1033 від 25 листопада 2016 року, ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання теплової енергії за адресою:  АДРЕСА_1 .
Згідно вибірки по особовому рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за адресою:  АДРЕСА_1 , заборгованість за період з 01 жовтня 2019 року по 01 грудня 2025 року становить 22412,84 грн.
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатаційній організації.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.
Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року).
Пунктами 2, 5 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
При цьому, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.
Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб, або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).
Встановлена тимчасова заборона на стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги стосується виключно територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій.
Вищезазначена постанова має пряму дію у часі, оскільки її норми поширюються на суспільні відносини, які виникли після набрання нею чинності, а також суспільні відносини, які виникли до набрання нею чинності, але які не були врегульовані враховуючи особливості правового статусу воєнного стану, та продовжують існувати на момент набрання нею чинності.
Такими суспільними відносинами є споживання житлово-комунальних послуг на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії.
Добропільська міська територіальна громада Покровського району Донецької області включена до територій можливих бойових дій відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 за № 380/43786.
З відповіді Єдиної інформаційної системи соціальної сфери щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу № 2204811 від 05 січня 2026 рок вбачається, що 19 квітня 2022 року ОСОБА_1 отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3223-7000841710, в якій зазначена фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Тобто, починаючи з 19 квітня 2022 року відповідач фактично проживає за іншою адресою та відповідно не отримує послуги з постачання теплової енергії за адресою:  АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладене та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, з яким погоджується колегія суддів, оскільки у період з 19 квітня 2022 року та по теперішній час відповідач має статус внутрішньо переміщеної особи, не проживає в м. Добропіллі, Покровського району, Донецької області та фактично була відсутня у житлі, в якому вона є споживачем комунальних послуг на підставі укладеного договору.
Доводи апеляційної скарги про те, що реєстрація місця проживання відповідача ні в якому разі не впливає на виконання умов договору та взятих на себе зобов`язань, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскількиу цій справі спірним є не статус відповідача як власника майна, а правомірність нарахування плати за період фактичної відсутності відповідача у спірному житлі після набуття статусу внутрішньо переміщеної особи.
Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 ст. 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04 березня 2026 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: М.О. Макаров

О.В. Халаджи