Справа № 127/7182/26
Провадження № 2/127/2075/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2026 року | м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді - Романюк Л.Ф.,
при секретарі Курутіній О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, мотивуючи позовну заяву тим, що 20.11.2012 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.09.2023 року було розірвано. В період шлюбу у них народився син. Разом із тим, їй важко самостійно утримувати сина, а відповідач не надає допомогу хоч і має таку можливість, оскільки має добрий стан здоров`я є працездатним, на його утриманні немає інших осіб, а тому може сплачувати аліменти на утримання сина в частині від доходу.
У зв`язку із чим просила стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.03.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб.
На адресу суду надійшла заява (клопотання) від представника відповідача Зубаня О.О. про перехід від спрощеного провадження без виклику сторін до спрощеного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2026 року визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання.
31.03.2026 року до суду подано представником відповідача відзив на позов, відповідно до якого, зазначалось, що даним відзивом Відповідач повідомляє суд, що він не відмовляється від свого обов`язку утримувати неповнолітню дитину, проте він пропонує Позивачу укласти мирову угоду, в якій зафіксувати розмір стягуваних аліментів в твердій грошовій сумі – 6000,00 грн на місяць. Позивачка не додає до позову жодних доказів свого працевлаштування та доказів отримання доходу, крім того, Позивач не надала жодних чеків та квитанцій, з яких суд міг би перевірити, який середній розмір витрат щомісячно несе Позивачка на утримання дитини, щоб зрозуміти чи достатньо для дитини буде аліментів в розмірі 1/5 частки від доходів Відповідача, чи дитина потребує більшого розміру витрат на своє утримання. Крім того, свої заперечення щодо стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки Відповідач обґрунтовує тим, що в нього є сумніви в тому, що кошти будуть використані за цільовим призначення (на потреби дитини), а не на потреби Позивачки. Ці сумніви є обґрунтованими, оскільки Позивачка ще зовсім недавно за поданням поліції притягувалася Вінницьким міським судом Вінницької області до адмін. відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП (постанова суду від 14.10.2025р. по справі №127/29453/25). Стаття 184 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність батьків або опікунів за невиконання обов`язків щодо виховання, навчання та утримання дітей. Повідомляв, що попередній (орієнтовний) перелік судових витрат, які Відповідач поніс або ж планує понести становить 10000,00 грн. Враховуючи вищенаведене, вважав, що позов не є обґрунтований і підлягає до часткового задоволення. У зв`язку із чим, просив задовольнити позов частково, в розмірі 1/5 частки від усіх доходів, або в твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн. на місяць.
06.04.2026 року до суду подано представником позивача відповідь на відзив, відповідно до якої, зазначено, що зі стягненням в твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн позивач не погоджується з вказаною пропозицією з наступних підстав, що визначення аліментів у твердій грошовій сумі не забезпечить повного та пропорційного врахування доходів відповідача, оскільки відповідач є працездатною особою та має змінний та потенційно зростаючий дохід, визначення аліментів у часі від доходу дозволить автоматично збільшуватися, як тільки зростає прожитковий мінімум. Тверда грошова сума може не відповідати реальним доходам відповідача та порушити право дитини на належне утримання. Згідно з принципом забезпечення найкращих інтересів дитини, який закріплений у сімейному кодексі України, саме частка від доходу є більш справедливим та обґрунтованим способом визначення аліментів у даному випадку. Наразі позивач скористався своїм правом, визначила спосіб стягнення аліментів і їх присудження у частці від заробітку (доходу) відповідача у розмірі, встановленому у законі. 
Щодо твердження відповідача про стягнення з нього аліментів у розмірі з 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, а стягнення на нього частки в розмірі 1,5. Зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний, гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. СК України передбачено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, відповідачем не доведено належним допустимими доказами неможливість сплачувати аліменти у мінімальному гарантованому розмірі, передбаченому законодавством, а саме: відповідач не надав доказів відсутності доходу або неможливості працевлаштування; не підтвердив наявності виняткових обставин (тяжкого захворювання, інвалідності, інших утриманців), не обґрунтував, чому навіть мінімально гарантований розмір аліментів є для нього непосильним. Отже, твердження відповідача щодо необхідності зменшення розміру аліментів є необґрунтованим та спростовується відсутністю доказів його неспроможності виконувати свої обов`язки, які полягають у сплаті аліментів в мінімальному розмірі. 
Щодо твердження відповідача, що у нього є сумніви щодо цільового використання аліментів, які ще навіть не стягнені судом, зазначено, що Наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018 року № 1713, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 січня 2019 року за № 102/33073 «Про затвердження порядку здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину» зазначено, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування шляхом проведення інспекційних відвідувань одержувача аліментів. Тому у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо нецільового використання аліментів відповідач не позбавлений права звернутися до компетентних органів із відповідною заявою про перевірку використання коштів. Однак дані сумніви на етапі стягнення аліментів є некоректними передчасними та такими, що не підлягають врахуванню на даній стадії розгляду справи судом. Відповідно до Сімейного кодексу України, обов`язок батьків утримувати дитину є безумовним та не ставиться у залежність від суб`єктивних припущень платника аліментів щодо подальшого використання коштів. Крім того, зазначені суми жодним чином не впливають на визначення розміру аліментів, оскільки розмір аліментів визначається, виходячи з матеріального становища сторін та інтересів дитини, а не з припущень щодо використання коштів. 
Що стосується посилання відповідача на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2025 року, якою визнано винною позивачку ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого за частиною 1 ст. 184 КУпАП, варто зазначити наступне: згідно даної постанови, ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно свого неповнолітнього сина, який 16.09.2025 року порушив ПДР України, а саме: керував мопедом «Yamaha», який не зареєстрований встановленому порядку та не маючи права керування таким транспортним засобом. Наявності даної постанови жодним чином не звільняє відповідача від обов`язку утримувати свого сина, оскільки дитина має право на належне матеріальне забезпечення незалежно від поведінки кожного з батьків. Щодо стягнень судових витрат в розмірі 10000 грн не підтверджено належними та допустимими доказами, тому їх стягнення з позивача просила відмовити. Таким чином, просила позовні вимоги задовольнити.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без участі, позов підтримували та просили його задовольнити.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явився, представник відповідача подав до суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без участі, позицію викладену у відзиві підтримав, просив призначити аліменти у твердій грошовій сумі 6000,00 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 06.09.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/21303/23 було розірвано шлюб (а.с. 7-8).
Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9).
Довідкою виданою квартальним комітетом «Добробут» від 17.02.2023 року № 75, зазначено, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).
Відповідач мешкає окремо. Доказів про участь відповідача в утриманні дітей та його матеріальний стан матеріали справи не містять.
Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання.
Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
За правилами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.
Відповідно до положень статті 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Відповідно до положень статті 186 Сімейного кодексу України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Таким чином, з приводу переживань Відповідача стосовно можливості нецільового використання позивачкою аліментів, які стягуватимуся з відповідача на підставі цього судового рішення, суд звертає увагу останнього на те, що згідно з приписами ч. 1 ст. 186 СК України він має право звернутися до відповідного органу опіки та піклування із заявою про встановлення контрою за цільовим витрачанням позивачкою аліментів, сплачених на утримання сина.
Так, відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Верховний Суд в постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20, зазначив, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
За змістом ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на день ухвалення рішення суду виповнилося 13 років.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років – 3512,00 гривень.
Отже, суд, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, а відсутність також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину, прийшов до висновку про існування обов`язку у відповідача матеріально утримувати свою дитину.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі, матеріали справи не містять, відповідачем не наведені.
Тому, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, суд погоджується із вимогами позивача та задовольняє їх повністю, визначивши розмір аліментів на утримання дитини 1/4 частина з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Крім того, суд звертає увагу, що особливістю даної категорії справи є те, що, враховуючи необхідність забезпечення інтересів дитини, саме платник аліментів зобов`язаний довести перед судом наявність обставин, які б свідчили про його неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Суду не надано даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати сина.
Суд вважає за доцільне, ухвалюючи рішення у даній справі, роз`яснити сторонам, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України).
Як зазначено у ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
У відповідності до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а позов задоволено, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1331,20 грн судового збору.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 279 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 березня 2026 року, і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1331,20 грн. судового збору.
Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 16.09.2026 року.
Учасники процесу:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .
Суддя: