П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/5785/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух В.М. 
Суддя-доповідач - Гонтарук В. М. 
24 серпня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гонтарука В. М. 
суддів: Моніча Б.С.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційних скарг апелянти послались на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на їх думку, призвело до неправильного вирішення спору.
08.03.2026 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.
Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 27.01.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.
За результатом розгляду поданої заяви Комісія при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняла рішення про результати розгляду заяви №2 від 06.03.2025 року яким відмовлено:
- в підтвердженні періоду роботи з 15.03.1992 року по 31.12.1998 року як такого, що дає право на пенсію на пільгових умовах, оскільки по-батькові заявника, яке вказано в первинних архівних документах, не відповідає паспортним даним. Також, первинними архівними документами не підтверджується робота за пільговою професією. Крім того, за жовтень 1996 року відсутні дані про заробітну плату;
- в підтвердженні періодів роботи з 01.02.2004 року по 31.05.2004 року, з 01.07.2004 року по 30.11.2004 року як таких, що дають право на пенсію на пільгових умовах, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків за заявника страхувальником;
- в підтвердженні періодів роботи з 01.10.1999 року по 31.12.1999 року, з 01.03.2000 року по 31.03.2000 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2004 року, з 01.06.2004 року по 30.06.2004 року, з 01.12.2004 року по 28.12.2004 року як таких, що дають право на пенсію на пільгових умовах, оскільки відсутні дані про заробітну плату.
Крім того, 19.03.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області та прийнято рішення №024550007631 від 26.03.2025 року, яким відмовлено в призначенні пенсії відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки відсутній страховий та пільговий стаж роботи.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи 1992-1994 роки, відповідно до архівної довідки від 13.12.2024 №01-13-1051, яка видана комунальною установою Шаргородської міської ради "Трудовий архів Шаргородської міської ради", оскільки в довідці за 1992-1994 роки по батькові вказано не повністю.
Не погоджуючись із такими рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 5 листопада 1991 року (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-ІV).
Згідно пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правом пільгового пенсійного забезпечення користуються трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Пунктом "в" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 5 листопада 1991 року (далі - Закон №1788-XII) визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 7.
До трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва.
Єдина назва професії "тракторист-машиніст", запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення.
Враховуючи вищезазначене, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність кількості відповідного стажу.
Як встановлено з матеріалів справи, в оскаржуваних рішеннях зазначено, що позивачу не зараховано до загального та пільгового страхового стажу окремі періоди роботи з таких підстав:
- невідповідність по батькові заявника у первинних архівних документах паспортним даним та відсутність підтвердження роботи за пільговою професією (період з 15.03.1992 по 31.12.1998);
- відсутність відомостей про заробітну плату (жовтень 1996 року, а також періоди з 01.10.1999 по 31.12.1999, з 01.03.2000 по 31.03.2000, з 01.01.2004 по 31.01.2004, з 01.06.2004 по 30.06.2004 та з 01.12.2004 по 28.12.2004);
- відсутність даних про сплату страхових внесків страхувальником (періоди з 01.02.2004 по 31.05.2004 та з 01.07.2004 по 30.11.2004);
- неповне зазначення по батькові в архівній довідці від 13.12.2024 № 01-13-1051, виданій Комунальною установою Шаргородської міської ради "Трудовий архів Шаргородської міської ради", у зв`язку з чим до страхового стажу не зараховано періоди роботи за 1992-1994 роки.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" № 637 від 12.08.1993 року (далі - Постанова № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників.
Відповідно до записів у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 від 08.04.1993 року позивач у період з 1992 року по 2004 рік працював трактористом у Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю "Урожай.
Суд зазначає, що вказані записи в трудовій книжці колгоспника не містять помилок, неточностей, підтирань чи виправлень.
Крім того, в матеріалах справи міститься архівна довідка Комунальної установи Шаргородської міської ради "Трудовий архів Шаргородської міської ради" №01-13-61 від 20.01.2025 року про заробітну плату позивача з березня 1992 року по грудень 2004 року /а.с. 31/.
Із архівної довідки Комунальної установи Шаргородської міської ради "Трудовий архів Шаргородської міської ради" №01-13-1051 від 13.12.2024 року /а.с. 32/ вбачається кількість відпрацьованих людиноднів за рік та суми нарахованих за рік грошей.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірні періоди роботи позивача підтверджені матеріалами справи.
Надаючи оцінку твердженням відповідача (2) щодо відсутності підстав для зарахування до пільгового стажу позивача спірних періодів його роботи через відсутність відомостей про заробітну плату та відсутність даних про сплату страхових внесків, суд зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 15 Закону №1058 платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Відповідно до частини 2 статті 20 Закону №1058 обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Як передбачено частинами 4-6, 9, 10 статті 20 Закону №1058 сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення.
Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.
Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць.
Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.
При цьому на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
Суд зауважує, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Отже, відсутність відомостей про заробітну плату та відсутність даних про сплату страхових внесків не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування такого періоду до страхового стажу.
Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а, від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а та Сьомим апеляційним адміністративним судом від 02.08.2023 у справі № 240/3807/23.
Одночасно з цим, факт роботи позивача на вказаному підприємстві відповідачем не спростовується, натомість підтверджений записами трудової книжки. Записи внесені відповідно до вимог законодавства, засвідчені печаткою. Зважаючи на це, не зарахування до страхового/пільгового стажу вказаних вище періодів трудової діяльності позивача з наведених відповідачем причин є не обґрунтованим.
Даючи оцінку доводам апелянтів про відсутність підстав для зарахування до страхового та пільгового стажу періодів роботи позивача у зв`язку з невідповідністю по батькові заявника у первинних архівних документах паспортним даним та неповним зазначенням по батькові в архівній довідці, колегія суддів зазначає наступне.
Суд звертає увагу, що такі розбіжності самі по собі не є безумовною підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів роботи до страхового чи пільгового стажу за умови наявності інших відомостей, які дають змогу ідентифікувати особу позивача.
Зазначені неточності не спростовують факту виконання позивачем трудових обов`язків у відповідні періоди, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника та архівними довідками.
На переконання суду, позивач не може нести негативні наслідки недоліків в оформленні документів, допущених підприємством, установою чи організацією, а тому такі розбіжності не можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи при обчисленні страхового та пільгового стажу.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмова позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є передчасною, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №0245500007631 від 26.03.2025 року щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №2 від 06.03.2025 року про відмову в зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи не обґрунтовані, в зв`язку з чим наявні підстави для визнання їх протиправними та як наслідок скасування.
З приводу позовних вимог зобов`язального характеру (про зарахування пільгового/загального страхового стажу та призначення пенсії), то оцінивши наявні у справі докази колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи спірні рішення, відповідачі не надали належної правової оцінки відомостям про трудову діяльність позивача, у зв`язку з чим зробили передчасний висновок про неможливість зарахування позивачу до пільгового/страхового стажу періодів його роботи та призначити пенсію.
Суд вважає за необхідне зазначити, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не здійснюється призначення пенсії, а перевіряється виключно законність рішення органу пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії (відмову у зарахуванні страхового стажу), за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення, дії чи бездіяльність, а як наслідок - зобов`язати вчинити певні дії.
Слід звернути увагу, що функції органів Пенсійного фонду України щодо обчислення страхового стажу особи та призначення пенсії відносяться до виключної компетенції відповідачів.
Відповідачами не було надано належної оцінки в оскаржуваних рішеннях відомостям про пільговий/страховий стаж позивача, що позбавляє можливість суду здійснити контроль дискреційних повноважень відповідачів та прийняти рішення зобов`язального характеру про зарахування до страхового/пільгового стажу і призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Протилежний підхід призведе до втручання в дискреційні повноваження відповідача.
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.
Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, зокрема здійснювати розрахунок пільгового/страхового стажу та нарахування пенсії.
Оцінюючи позицію апелянтів, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційних скаргах, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційних скаргах не зазначено. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 
Головуючий | | | Гонтарук В. М.
Судді | | | Моніч Б.С.    Біла Л.М.