Справа № 420/10907/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Гур`євої К.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправної бездіяльності щодо ненарахування та невиплати одноразової винагороди в розмірі 70000,00 грн. та зобов`язання вчинити певні дії, – 
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якій позивач просить: 
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразову винагороду в розмірі 70000,00 грн. за кожні 30 днів виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зверненим) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнним (бойових) дій та на території держави-агресора з 10.05.2024 року по 30.06.2024 року, з 01.07.2024 року по 11.07.2024 року, з 30.07.2024 року по 01.09.2024 року, з 08.01.2025 року по 30.01.2025 року, з 31.01.2025 року по 19.05.2025 року, з 20.05.2025 року по 30.06.2025 року, з 20.08.2025 року по 31.08.2025 року, з 01.09.2025 року по 11.09.2025 року, з 04.10.2025 року по 31.10.2025 року, з 01.11.2025 року по 30.11.2025 року, з 01.12.2025 року по 09.12.2025 року;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову винагороду в розмірі 70000,00 грн. за кожні 30 днів виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора з 10.05.2024 року по 30.06.2024 року, з 01.07.2024 року по 11.07.2024 року, з 30.07.2024 року по 01.09.2024 року, з 08.01.2025 року по 30.01.2025 року, з 31.01.2025 року по 19.05.2025 року, з 20.05.2025 року по 30.06.2025 року, з 20.08.2025 року по 31.08.2025 року, з 01.09.2025 року по 11.09.2025 року, з 04.10.2025 року по 31.10.2025 року, з 01.11.2025 року по 30.11.2025 року, з 01.12.2025 року по 09.12.2025 року. 
Ухвалою від 17.04.2026 року Одеським окружним адміністративним судом провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
29.04.2026 року (вх. №ЕС/46035/26) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позов.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив виплатити грошове забезпечення у повному обсязі. Однак, відповідачем здійснення виплат грошового забезпечення в повному обсязі здійснено не було, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, в яких, в обґрунтування правової позиції, зокрема, зазначено, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, та вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1. ч.1). 
За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду. 
Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 проходив військову службу у складі Військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до Витягів з журналів бойових дій третього відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_4 прикордонного загону № 28/41 (гриф) від 06.03.2024 р., № 28/42 (гриф) від 06.03.2024 р., №28/102 (гриф) від 10.01.2025 р.; № 28/128 (гриф) від 05.04.2025 р.; № 28/132 (гриф) від 10.05.2025 р. ; № 28/143 (гриф) від 17.06.2025 р., № 28/150 (гриф) від 05.07.2025 р., № 28/160 (гриф) від 20.10.2025 р., № 28/161 (гриф) від 26.10.2025 р., № 28/170 (гриф) від 10.11.2025 р. ОСОБА_1 у період з 10.05.2024 по 30.06.2024, з 01.07.2024 по 11.07.2024, з 30.07.2024 по 01.09.2024, з 08.01.2025 по 30.01.2025, з 31.01.2025 по 19.05.2025, з 20.05.2025 по 30.06.2025, з 01.07.2025 по 19.07.2025, з 20.07.2025 по 31.08.2025, з 01.09.2025 по 11.09.2025, з 04.10.2025 по 31.10.2025, з 01.11.2025 по 30.11.2025, з 01.12.2025 по 09.12.2025 залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань лінії бойового зіткнення з противником глибину на виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань четвертою приккшр НОМЕР_4 ПРИКЗ, який знаходиться в оперативному підпорядкуванні оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно. 
Позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив виплатити грошове забезпечення у повному обсязі. Однак, відповідачем здійснення виплат грошового забезпечення в повному обсязі здійснено не було.
Позивач, вважаючи, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено одноразову винагороду в розмірі 70000 гривень з 10.05.2024 року по 30.06.2024 року, з 01.07.2024 року по 11.07.2024 року, з 30.07.2024 року по 01.09.2024 року, з 08.01.2025 року по 30.01.2025 року, з 31.01.2025 року по 19.05.2025 року, з 20.05.2025 року по 30.06.2025 року, з 20.08.2025 року по 31.08.2025 року, з 01.09.2025 року по 11.09.2025 року, з 04.10.2025 року по 31.10.2025 року, з 01.11.2025 року по 30.11.2025 року, з 01.12.2025 року по 09.12.2025 року, звернувся до суду з цим позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки, відповідно до положень ст. 17 Конституції України, є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Нормами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.
Нормами ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).
Нормами ст. 1-2 Закону №2011 визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03 квітня 2003 року №661-IV, Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, до особового складу якої входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.
Згідно ч. 3, 4 ст. 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства. Соціальний захист працівників Державної прикордонної служби України забезпечується на загальних підставах відповідно до законодавства про працю, якщо інше не передбачено трудовим договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
За приписами ч. 2 ст. 9 Закону №2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абз. 1 і 2 ч. 4 ст. 9 Закону №2011, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.
Пунктом 4 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
Пунктом 6 цього Указу Кабінету Міністрів України визначено забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №168 (далі Постанова №168) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1-1 Постанови №168 передбачено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2024 року №419 до Постанови №168 були внесені зміни, відповідно до яких абз. 2 п. 1-1 доповнено наступним: «У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань».
Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01 квітня 2024 року.
Отже, з 01 квітня 2024 року військовослужбовці, які виконують бойові завдання під час ведення бойових дій, в тому числі на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, додатково отримують одноразову винагороду в розмірі 70000,00 грн за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.
Згідно з п. 1-2 Постанови №168, виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 вересня 2023 року № 726, затверджено Особливості виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - Особливості №726) (в редакції, чинній у період виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1 Особливостей №726, ці Особливості визначають процедуру здійснення виплати на період воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, встановлюють перелік бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати з урахуванням завдань, покладених на Державну прикордонну службу України.
Підпунктом 1 п. 3 Особливостей №№726 передбачено, що до безпосередньої участі в бойових діях або заходах, здійснення яких передбачає виплату додаткової винагороди, зазначеної в абзаці другому підпункту 1 пункту 2 цих Особливостей, належить виконання військовослужбовцями завдань безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, в тому числі, на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно.
Згідно з п. 8 Особливостей №726 документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах та здійснення бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, є:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (службово-бойових дій, вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал, журнал ведення оперативної обстановки) або звіт про виконання бойового (спеціального) завдання, або бойове донесення, або постова відомість під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад, копії чи витяги з них, або посвідчення про відрядження з відміткою про прибуття (вибуття) до (з) району виконання завдання (у разі виконання завдань, визначених абзацом сьомим підпункту 1 пункту 4 цих Особливостей);
- рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, у тому числі визначених підпунктом 4 пункту 2 цих Особливостей, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), району участі військовослужбовця в бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, періодів (кількості днів) участі в бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Спірним питанням у даній справі є виплата позивачу одноразової винагороди в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання певних завдань, що передбачена п.1-1 Постанови № 168.
Поряд із цим з матеріалів справи судом встановлено, що позивачу виплачувалася додаткова винагорода у розмірі до 100000,00 грн, що також передбачена п.1-1 Постанови № 168, і що не заперечується сторонами.
Щодо правової природи одноразової винагороди та її відмінності від додаткової винагороди, обидві з яких передбачені п.1-1 Постанови № 168, суд зазначає таке.
Так, виплата додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн здійснюється тим військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора.
Натомість виплата одноразової винагороди здійснюється у разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.
Отже, одноразова винагорода виплачується додатково до винагороди у розмірі 100000,00 грн у разі дотримання вимог, що ставляться для виплати до винагороди у розмірі 100000,00 грн та за умови виконання бойових (спеціальних) завдань у певних локаціях.
Суд встановив, що у період з 10.05.2024 року по 30.06.2024 року, з 01.07.2024 року по 11.07.2024 року, з 30.07.2024 року по 01.09.2024 року, з 08.01.2025 року по 30.01.2025 року, з 31.01.2025 року по 19.05.2025 року, з 20.05.2025 року по 30.06.2025 року, з 20.08.2025 року по 31.08.2025 року, з 01.09.2025 року по 11.09.2025 року, з 04.10.2025 року по 31.10.2025 року, з 01.11.2025 року по 30.11.2025 року, з 01.12.2025 року по 09.12.2025 року залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань лінії бойового зіткнення з противником глибину на виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань четвертою приккшр 1 ПРИКЗ, який знаходиться в оперативному підпорядкуванні оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно. 
Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи витяги з журналів бойових дій третього відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_4 прикордонного загону № 28/41 (гриф) від 06.03.2024 р., № 28/42 (гриф) від 06.03.2024 р., №28/102 (гриф) від 10.01.2025 р.; № 28/128 (гриф) від 05.04.2025 р.; № 28/132 (гриф) від 10.05.2025 р. ; № 28/143 (гриф) від 17.06.2025 р., № 28/150 (гриф) від 05.07.2025 р., № 28/160 (гриф) від 20.10.2025 р., № 28/161 (гриф) від 26.10.2025 р., № 28/170 (гриф) від 10.11.2025 р.
Відповідач не заперечує факт участі позивача у виконанні бойових (спеціальних) завдань у певних локаціях, натомість посилається виключно на відсутність документального підтвердження.
Натомість, наявні у справі докази, надані відповідачем, свідчать, що позивач має право не лише на додаткову винагороди у розмірі 30000 грн та 100000,00 грн, а й на одноразову винагороду в розмірі 70000 грн.
Щодо відсутністі рапортів начальника підрозділу про участь позивача у бойових діях, суд зазначає, що юридичним фактом для виникнення у військовослужбовця права на відповідну одноразову винагороду є не сам по собі факт складання чи нескладання окремого рапорту командиром підрозділу, а фактичне виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань у передбачених Особливостями №726 умовах та наявність документального підтвердження такого виконання. При цьому пункт 8 Особливостей №726 не може тлумачитися як такий, що встановлює рапорт командира підрозділу єдиним і виключним доказом участі військовослужбовця у бойових діях або виконанні бойових (спеціальних) завдань, оскільки самим змістом цієї норми передбачено декілька видів документів, зокрема журнал бойових дій або витяги з нього.
Так, зі змісту наявних в матеріалах справи витягів із журналів бойових дій вбачається, що позивач у спірний період виконував бойові завдання безпосередньо на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, що відповідає передбаченим п. 1-1 Постанови №168 умовах для отримання одноразової винагороди у розмірі 70000,00 грн.
В свою чергу повноваження щодо обліку військовослужбовців, які беруть участь у бойових діях або заходах та здійснюють бойові (спеціальні) завдання в період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та підготовки проектів наказів про виплату винагород, визначених пунктом 2 цих Особливостей, згідно з п. 9 Особливостей №726, покладена на штаби органів Держприкордонслужби.
Облік військовослужбовців, які виконують бойові (спеціальні) завдання, визначені підпунктом 4 пункту 2 цих Особливостей, здійснюється з урахуванням кількості сумарно обчислених днів виконання таких завдань. Результати такого обліку вносяться до відомості обліку днів виконання бойових (спеціальних) завдань для встановлення одноразової винагороди військовослужбовцям за формою, наведеною в додатку 1 до цих Особливостей. У разі переміщення (відрядження) військовослужбовця до іншого органу Держприкордонслужби, органу військового управління для подальшого проходження військової служби до такого органу в десятиденний строк надсилається витяг із зазначеної відомості для обліку днів виконання бойових (спеціальних) завдань.
До обрахунку часу при графіку виконання завдань до обліку застосовується календарний день початку виконання таких завдань відповідно до наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби.
Отже, з проведеного правового аналізу положень Постанови №168 та Особливостей №726 вбачається, що обов`язки щодо ведення обліку військовослужбовців, які беруть безпосередню участь в бойових діях та мають право на отримання одноразової винагороди 70000,00 грн, а також документального оформлення виконуваних ними функцій та завдань, в тому числі для підтвердження їх безпосередньої участі у таких діях, покладено безпосередньо на органи Держприкордонслужби.
В свою чергу жодними законодавчими нормами, що регулюють порядок виплати одноразової винагороди, не встановлено обов`язку військовослужбовця здійснювати документальне оформлення своєї участі у бойових діях або контролювати правильність ведення такого обліку військовою частиною.
Наявні в матеріалах справи журнали бойових дій, на думку суду, є достатніми та належними доказами на підтвердження факту виконання військовослужбовцем свого конституційного обов`язку із захисту Батьківщини, що в розумінні норм п. 1-1 Постанови №168 дає право на отримання одноразової винагороди у розмірі 70000,00 грн.
Будь-яких доказів невиконання позивачем у спірний період бойових завдань, передбачених п. 4 Особливостей №726, відповідач суду не надав.
В свою чергу недотримання державою в особі органів Держприкордонслужби законодавчо встановленого порядку обміну інформацією про участь військовослужбовця у бойових діях або здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не може мати негативні наслідки для такого військовослужбовця.
Військовослужбовець, виконуючи накази командування щодо здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не повинен перейматися питаннями імовірності недотримання військовою частиною, яка уособлює в собі державу, усіх встановлених формальностей, що в подальшому може впливати на його особисті права, у тому числі право на отримання спірної одноразової винагороди.
Частиною другою ст.9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправної бездіяльності щодо ненарахування та невиплати одноразової винагороди в розмірі 70000,00 грн. та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразову винагороду в розмірі 70000,00 грн. за кожні 30 днів виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зверненим) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнним (бойових) дій та на території держави-агресора з 10.05.2024 року по 30.06.2024 року, з 01.07.2024 року по 11.07.2024 року, з 30.07.2024 року по 01.09.2024 року, з 08.01.2025 року по 30.01.2025 року, з 31.01.2025 року по 19.05.2025 року, з 20.05.2025 року по 30.06.2025 року, з 20.08.2025 року по 31.08.2025 року, з 01.09.2025 року по 11.09.2025 року, з 04.10.2025 року по 31.10.2025 року, з 01.11.2025 року по 30.11.2025 року, з 01.12.2025 року по 09.12.2025 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову винагороду в розмірі 70000,00 грн. за кожні 30 днів виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора з 10.05.2024 року по 30.06.2024 року, з 01.07.2024 року по 11.07.2024 року, з 30.07.2024 року по 01.09.2024 року, з 08.01.2025 року по 30.01.2025 року, з 31.01.2025 року по 19.05.2025 року, з 20.05.2025 року по 30.06.2025 року, з 20.08.2025 року по 31.08.2025 року, з 01.09.2025 року по 11.09.2025 року, з 04.10.2025 року по 31.10.2025 року, з 01.11.2025 року по 30.11.2025 року, з 01.12.2025 року по 09.12.2025 року.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.
Повний текст рішення складено та підписано 07.08.2026 р.

Суддя О.М. Тарасишина