Справа № 127/21114/26 
Провадження № 2-а/127/210/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
"06" липня 2026 р.	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області, в складі:
головуючого судді Михайленка А.В.,
при секретарі Чабанюк Д.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Ланге С.Ю.,
представника відповідача Мельника С.С.,
розглянувши в судовому засіданні, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту та міської мобільності ВМР про скасування постанови серії ІВ00222240 від 18.06.2026 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради про скасування постанови серії ІВ00222240 від 18.06.2026 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
На думку позивача постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки позивачем було дотримано вимог ПДР України під час здійснення стоянки транспортного засобу.
Ухвалою суду від 23.06.2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
06.07.2026 на адресу суду надійшов відзив з додатками, поданий представником відповідача Мельником С.С.
Адвокат Ланге С.Ю. в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, також надала уточнення до позовної заяви, оскільки було встановлено, що оскаржувана постанова винесена 18.06.2026.
Представник відповідача Мельник С.С. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, відзив на позовну заяву, суд прийшов наступного висновку.
Відповідно до постанови серії ІВ № 00222240 від 18.06.2026, гр. ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення п. 15.10(б) Правил дорожнього руху, а саме стоянка на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими табличками).
Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Правилами Дорожнього Руху ( ПДР ) України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Приписами ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Приписи пп. «б» п. 15.10 ПДР України визначають, що стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками). Разом з тим, за правилами пп. «в» п. 15.10 ПДР України стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.
Отже, хоча за загальним правилом стоянка забороняється на тротуарах крім визначених для цього місць, законодавець допускає можливість стоянки легкових автомобілів та мотоциклів на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.
Враховуючи викладене вище, твердження представника відповідача про правомірність постанови про накладення стягнення з огляду на те, що транспортний позивача залишено для стоянки на тротуарі у місці, де немає місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, суд вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки пп. «в» п. 15.10 ПДР стосується виключно способу розміщення транспортного засобу без прив`язки до наявності знаку, що дозволяє стоянку (пп. «б» п. 15.10 ПДР).
Як встановлено з матеріалів справи, а саме фотофіксації порушення, транспортний засіб позивача знаходиться на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається більше двох метрів, будь-яких перешкод для пішоходів або інших учасників дорожнього руху автомобіль позивача не створює. 
Таким чином, позивачем під час паркування легкового транспортного засобу на краю тротуару забезпечено дотримання вимог пп. «в» п. 15.10 ПДР України в частині залишення для руху пішоходів щонайменше 2 метри. Жодних належних і допустимих доказів на спростування цих обставин відповідачем не надано.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС ) визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Дослідивши відзив та долучені до нього відомості судом було встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме стоянки автомобіля позивача з порушенням ПДР України не підтверджено. 
Отже судом встановлено, що постанова серія ІВ00222240 від 18.06.2026 не ґрунтується на достовірних доказах та не підтверджує вчинення адміністративного правопорушення, тобто відповідачем не було доведено правомірність оскаржуваного рішення.
Також суд звертає увагу на те, що підпис на постанові у справі про адміністративне правопорушення та сплата штрафу не означає згоду позивача з тим, що він вчинив адміністративне правопорушення. Такий висновок суперечить положенням статті 71 КАС України щодо обов`язку саме відповідача доводити правомірність свого рішення.(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 липня 2019 року справа №757/2757/16-а.)
Виходячи з фактичних обставин, встановлених судом, матеріалами справи не підтверджується, що позивач вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Із врахуванням встановлених обставин та наведених вище положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення ІВ00222240 від 18.06.2026, якою на позивача накладено штраф у розмірі 340 грн. за вчинення нею адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст.122, 245, 251, 252, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.9, 12, 73-77, 90, 229, 242, 244-246, 262, 286 КАС України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Постанову серії ІВ00222240 від 18.06.2026, винесену інспектором з паркування відділу паркування Департаменту транспорту та міської мобільності ВМР Єфременюком Д.М. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 122 КУпАП – скасувати, а провадження у справі закрити.
Стягнути з Департаменту транспорту та міської мобільності ВМР (ЄДРПОУ: 34849038) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений за подання позовної заяви судовий збір у сумі 665, 60 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя