Справа №295/13293/25
Категорія 46
2/295/417/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.07.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:
Головуючої-судді Стрілецької О.В.
за участі секретаря судового засідання Простибоженко Ю.М.
позивача ОСОБА_1 
представників позивача - адвокатів Коки В.А., Слівінського О.В.
представників відповідача Гичко О.Р., Зименко Л.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Житомирської обласної прокуратури про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду,
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на свою користь грошові кошти у розмірі 3 208 865,00 грн, з яких: 2 905 065,00 грн - моральна шкода, 303 800,00 грн - матеріальна шкода, завдана неповерненням майна, яке було вилучено під час проведення обшуку у кримінальному провадженні № 32015060000000024.
Позов обгрунтований тим, що у провадженні слідчих Слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області під процесуальним керівництвом прокурорів прокуратури Житомирської області (нині Житомирська обласна прокуратура) відносно ОСОБА_1 здійснювалось досудове розслідування у кримінальних провадженнях: ??№3201560000000024 від 06.05.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України; ??№32016060000000007 від 16.01.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України; ??№32017060000000028 від 19.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, які були об?єднані в одне кримінальне провадження за №3201560000000024.
На думку позивача, кримінальні провадження відносно нього порушені з метою перешкоджання його законній підприємницькій діяльності для усунення його з ринку продажу цигарок, на замовлення органів прокуратури йому незаконно було інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, відповідальність за скоєння яких передбачена у ч. 1 ст. 212, ч. 1, 4 ст. 358 КК України
Відповідно до вироку Богунського районного суду м Житомира від 19.06.2023 ОСОБА_1 визнаний невинуватим у вчиненні інкримінованихкримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 212, ч. 1, 4 ст. 358 КК України та виправданий у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, який залишений без змін згідно з ухвалою Житомирського апеляційного суду від 14.01.2025 .
Позивач зауважує, що фактично з моменту реєстрації кримінального провадження з 06.05.015 до 14.01.2025, тобто близько 10 років, він незаконно перебував під слідством та судом, внаслідок незаконних слідчих (процесуальних) дій та заходів забезпечення кримінального провадження під час проведення досудового розслідування були істотно порушені та обмежені його конституційні права.
Позивач вважає, що незаконні дії органу досудового розслідування та прокурорів, які здійснювали процесуальне керівництво, полягають у такому:
- незаконне призначення та проведення позапланової документальної податкової перевірки ФОП ОСОБА_2 ; 
- безпідставні понад десять разів виклики на допити до слідчого з метою тиску та вимагання визнати вину; 
- підроблення підписів у процесуальних документах з метою ініціювати незаконне застосування примусового приводу; 
- проведення понад 20 обшуків у місцях проведення підприємницької діяльності, частина з яких визнані згідно з вироком суду незаконними; 
- незаконне вилучення майна, а саме: комп`ютерної техніки, документації, звітів, касових книг, печаток, грошових коштів, тютюнових виробів, з яких 3038 пачок тютюнових виробів втрачені; 
безпідставне проведення негласних слідчих (розшукових) дій, тобто незаконне втручання в особисте життя; 
- незаконне повідомлення 26.10.2017 про підозру, що призвело до незаконного притягнення до кримінальної відповідальності; 
- незаконне застосування заходів забезпечення кримінального провадження у період з 02.11.2017 по 14.01.2025, які порушували його конституційні права, серед яких, 02.11.2017 відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді застави з покладенням процесуальних з обов`язків, 17.04.2019 запобіжний захід у вигляді застави був змінений на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків, який був скасований лише на підставі вироку суду;
- незаконне накладення арешту на банківські рахунки, які діяли до набрання вироком законної сили.

У позові вказано, що у період з 06.05.2015, що є датою початку досудового розслідування у кримінальному провадженні, по 25.10.2017 - до дати офіційного повідомлення про підозру, незаконними діями органу досудового розслідування ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яку позивач оцінює в розмірі 475066,00 грн.
ОСОБА_1 вказує, що у період з 06.05.2015 по 25.10.2017, що становить 2 роки 5 місяців 20 днів, моральне відшкодуання повинно бути обраховано у двократному розмірі по відношенню до мінімальної заробітної плати, що становить 475 066,00 грн (8000,00 грн (місячна мінімальна заробітна плата на час звернення з позовом) х 2 роки 5 місяців 20 днів х 2 рази). 
Також позивач вважає, що неправомірними діями органу досудового розслідування, які виразились в проведенні незаконних обшуків та незаконному вилученні речей йому була завдана додаткова моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 70 тис. грн за кожний незаконний обшук, а відтак за проведення 5-ти незаконних обшуків розмір моральнує шкоди оцінює у сумі 350 тис. грн.
Позивач посилається на те, що під час проведення обшуків з торгових точок ОСОБА_1 були вилучені тютюнові вироби, у зв`язку з тим, що вони не були визнані речовими доказами, на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира було зобов`язано слідчого повернути тимчасово вилучене майно, у тому числі тютюнові вироби. Проте, органом досудового розслідування внаслідок неналежного зберігання речових доказів було втрачено 3038 пачок тютюнових виробів. Відтак позивач вважає, що на його користь підлягає стягненню шкода, заподіяна йому внаслідок втрати належного йому майна. Обраховуючи вартість відшкодування, позивач посилається на те, що на день подання позову середня вартість сигарет з фільтром медіум класу становить від 111,15 грн до 123,62 грн за одну пачку, а тому позивач просить стягнути вартість втрачених цигарок, виходячи з розрахунку 100,00 грн за пачку, що становить 303800,00 грн.
Отже, за період з 06.05.2015 по 25.10.2017 позивач просить стягнути заподіяну йому шкоду в розмірі 1 128 866,00 грн, з яких 475 066, 00 грн - ??моральна шкода за незаконно проведені слідчі та процесуальні дії; ?? 350000,00 грн - моральна шкода за проведення 5-ти незаконних обшуків; 303 800,00 грн - ?матеріальні збитки за втрачені тютюнові вироби.

Крім того, за період з 26.10.2017 - з дня незаконного повідомлення про підозру по 14.01.2025 - дату набрання вироком суду законної сили, ОСОБА_1 просить стягнути моральне відшкодування у трикратному розмірі по відношенню до мінімальної заробітної плати (8000,00 грн х 7 років 2 місяці 20 днів х 3 рази), що становить 2 млн 079 тис 999 грн 00 копійок з огляду на глибину та тривалість його моральних страждань.
Обгрунтовуючи наявність моральних страждань, позивач посилається на те, що він перебував під слідством та судом близько 10 років, що призвело до тяжких і тривалих змін у його житті, у нього значно погіршився стан здоров`я, він був вимушений проходити лікування, отримав статус особи з інвалідністю ІІ групи, в нього погіршились стосункими з дружиною, яка розірвала з ним шлюб, з донькою, друзями та знайомими; він фактично втратив бізнес, непоправно постраждала його репутація та діловий престиж, він намагався уникати спілкування зі своїми знайомими і бізнес-партнерами, перебував у стані тривалого стресу, вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, для відновлення порушених прав, був обмежений у пересуванні, що у сукупності вкрай негативно відобразилось на його психологічному стані. 
Загалом ОСОБА_1 просить стягнути шкоду у розмірі 3 млн 208 тис. 865 грн, 99 коп.
Крім того, позивач просить стягнути на свою користь витрати з надання правничої допомоги у розмірі 40000,00 грн.

ІІ. Процедура та позиція сторін.
Відповідно до ухвали суду від 29.09.2025 відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи постановлено проводити в загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання.
21.10.2025 з Житомирської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву (том №3 а. с. 63-71), в якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. Заперечення обгрунтовані тим, що з огляду на норми ст. 43, 532 КПК України ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 86 місяців 20 днів, цей період обраховується з дати оголошення повідомлення про підозру - 26.10.2017 по дату набрання вироком законної сили - 14.01.2025, а відтак виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, який діє на час розгляду справи, розмір морального відшкодування мав би становити 693161,29 (86 м 20 дн х 8000,00 грн).
Представник відповідача вважає, що позивач без наявності достатніх правових підстав заявив до стягнення моральну шкоду у трикратному розмірі по відношенню до мінімальної заробітної плати.
Також представник відповідача вважає, що позивач безпідставно заявив вимогу про відшкодування моральної шкоди за період з 06.05.20215 по 25.10.2017, яка заподіяна йому незаконними діями, оскільки у цей період слідчими проводились слідчі дії у кримінальному провадженні, які передбачені нормами КПК України. 
Вважає, що позивачем не наведені конкретні та суттєві обставини, в чому саме виражається завдана моральна шкода у заявленому розмірі, не надані докази на підтвердження факту заподіяння моральних страждань, які полягали б у фізичному або душевному болю, погіршенні здібностей позивача або позбавлення його можливості їх реалізації, не доведений зв`язок вказаних факторів з можливими неправомірними діями відповідачів, а також не обгрунтований їх розмір.
Представник відповідача Гичко О.Р. стверджує, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 303800,00 грн за втрату вилученого майна, оскільки за фактом неналежного виконання службовими особами СУФРГУ ДФС у Житомирській області службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, яке виразилося у втраті речових доказів, вилучених під час обшуків, внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42018060000000099 за ч. 1 ст. 367 КК України. На підставі постанови слідчого від 22.08.2022 кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутність в діях складу кримінального правопорушення. Крім того, вважає, що позивачем на підставі належних доказів не доведена вартість втраченого майна, оскільки до позову не долучені відповідні експертні висновки для визначення ринкової вартості втраченого товару, які є обов`язковими.
Крім того, у відзиві на позов представник прокуратури заперечувала проти стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 40000,00 грн, оскільки вважає їх розмір не підтвердженим, завищеним, не співмірним з виконаною адвокатом роботою.

03.11.2025 від представника позивача - адвоката Коки В.А. надійшла відповідь на відзив (том № 1 а. с. 77-87), в якому вказала, що відзив на позовну заяву містить протиріччя, оскільки у прохальній частині представник відповідача просить відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 , проте по тексту вказує, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди за період з 26.10.2017 по 14.01.2025 у розмірі 693 161,29 грн. 
Адвокат Кока В.А. вважає доводи представника відповідача, що моральна шкода підлягає стягненню з моменту повідомлення ОСОБА_1 про підозру, помилковими, такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, сталій судові практиці та позиціям Верховного Суду. ОСОБА_1 з 26.10.2017 по 14.01.2025 незаконно перебував у процесуальному статусі підозрюваного/обвинуваченого, а до повідомлення про підозру, перебуваючи у статусі свідка у цьому кримінальному провадженні, зазнавав таких же незаконних обмежень своїх прав і свобод, як і після повідомлення йому про підозру.
Представник позивача звертала увагу, що саме до повідомлення ОСОБА_1 про підозру органом досудового розслідування безпідставно застосовані заходи забезпечення у виді викликів та приводу, проведено майже 20 обшуків з вилученням майна (коштів), накладені арешти на банківські рахунки, проведені незаконні податкові перевірки, проведені НСРД, саме у цей період здійснювались процесуальні дії, які суттєво вплинули на стан підозрюваного та заподіяли йому моральну шкоду.
Адвокат Кока В.А. вважає не завищеним розмір моральної шкоди заявлений в двократному та трьохкратному розмірі, з огляду на те, що законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, але не граничний, він визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Враховуючи моральні страждання, які зазнав ОСОБА_1 , вважає, що мінімальний розмір відшкодування не забезпечить ефективне поновлення порушеного права позивача. 
З приводу доводів представника прокуратури, що стороною позивача не доведено на підставі належних доказів вартість втрачених цигарок для відшкодування матеріальних збитків, представник позивача вказує, що для відшкодування матеріальних збитків позивач застосував мінімальну вартість найдешевших цигарок, експертиза вартості майна повинна була бути проведена у кримінальному провадженні, яке здійснювалось за фактом неналежного виконання службовими особами СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, яке виразилось у втраті речових доказів, вилучених під час обшуків, про що внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42018060000000099 за ч. 1 ст. 367 КК України.
Натомість без проведення експертного дослідження для визначення вартості втраченого майна органом досудового розслідування винесена постанова про закриття кримінального провадження підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, копія якої не направлена на адресу ОСОБА_1 , а також не долучена до відзиву. Водночас закриття кримінального провадження жодним чином не спростовує факт розкрадання/втрати органом досудового розслідування, під керівництвом прокурорів Житомирської обласної прокуратури вилучених під час обшуку тютюнових виробів.
Адвокат Кока В.А. зауважила, що укладаючи договір із ОСОБА_1 адвокатом акцептована його пропозиція щодо вартості послуг у розмірі 40000,00 грн за послуги з написання позову, опрацювання матеріалів двох кримінальних справ значного обсягу, позовів у порядку адміністративного судочинства, запитів, скарг, заяв та відповідей на них тощо. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, натомість представник відповідача взагалі не визнала розмір судових витрат за правничу допомогу, правом подати клопотання про їх зменшення також не скористалась, а відтак твердження про відсутність складнощів у написанні позову є необґрунтованими. Водночас, позивач поніс додаткові витрати за підготовку відповіді на відзив у розмірі 20 тис. грн, на підтвердження чого у подальшому будуть надані відповідні докази.
Також адвокат Кока В.А. вказала, що представник Гичко О. не надала достатні документи, які підтверджують її повноваження на представництво у суді. 

11.11.2026 від представника відповідача Гичко О.Р. надійшли заперечення на відповідь на відзив (том № 3 а. с. 89-91), в яких представник підтримала доводи, викладені у відзиві на позовну заяву щодо періоду, за який підлягає стягненню моральна шкода та щодо відсутності підстав для стягнення матеріальної шкоди. 

12.12.2025 від представника Державної казначейської служба України Зубовського Д.О. надійшли пояснення у справі (том № 3 а. с. 98-100), в яких він просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
У поясненнях зазначено, що казначейство не є учасником спірних відносин, не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Казначейство є юридичною особою публічного права, виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що Казначейство повинно нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб інших органів державної влади або уособлювати Державу або Державний бюджет.

12.01.2026 представник відповідача Гичко О.Р. направила пояснення, в яких вказала, що досудове розслідування в кримінальному провадженні №42018060000000099 від 21.09.2018 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 02.12.2025 відновлено, проводяться слідчі дії (том № 3 а. с. 127-128). 
Інші заяви по суті справи не надходили.

15.01.2026 у справі закрито підготовче судове засідання, розгляд справи призначений по суті (том № 3а. с. 133-134).
Згідно з ухвалою суду від 17.02.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника Житомирської обласної прокуратури Гичко О. про зупинення провадження у справі.
У судових засіданнях 06.07.2026 позивач та його представники Кока В.А., Слівінський О.В. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заявах по суті справи; представники Житомирської обласної прокуратури Гичко О., Зименко Л.О. підтримали доводи, викладені у письмових заявах по суті справи, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник Державної казначейської служби України у судові засідання не з`являвся, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причин неявки не повідомив.
У судовому засіданні 06.07.2026 відповідно до ст. 244 ЦПК України суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, оголошення якого відкладено до 14-00 год. 16.07.2026.

ІІІ. Фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження 
Зі змісту Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 06.05.2015 було зареєстровано кримінальне провадження № 32015060000000024 за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів, внесені відомості про вчинення злочину за ч. 3 ст. 212 КК України, за фактом того, що ФОП ОСОБА_1 , діючи за попередньої змовою з ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 , у період 2013-2015 років шляхом приховування податкових зобов`язань, умисно ухилились від сплати податків на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 3067801,00 грн (том № 1 а.с.193).
На підставі ухвал слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 29.09.2015 у справах №295/14278/15-к та №295/14275/15-к у кримінальному провадженні №32015060000000024, досудове розслідування в якому здійснювалось за ч. 3 ст. 212 КК України, наданий дозвіл на проведення обшуку за адресою, де фактично здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_7 , а саме - АДРЕСА_1 (том №1 а. с. 198-199); за адресою, де фактично здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6 , а саме - АДРЕСА_2 (том №1 а. с. 228-229), долучені копії яких не у повному обсязі є придатними для читання.
01.10.2015 на підставі ухвал слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 29.09.2015 були проведені обшука за місцем проведення діяльності ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 що підтверджується змістом протоколів обшуку (том №1 а. с. 200-226, 230-256; том №2 а. с. 1-13, 14-20), долучені копії яких не у повному обсязі є придатними для читання.
За результатами проведених обшуків була вилучена документанція, тютюнові вироби, інші предмети, навести повний перелік яких не вбачається за можливе, оскільки долучені копії не є придатними для читання у повному обсязі, шрифт розмитий.
Відповідно до постанови слідчого ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області від 02.10.2015 речі та документи, які вилучені на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира № 295/14278/15 від 29.09.2015 за адресою: м. Житомир м-н Житній ринок, 2 визнані речовими доказами в кримінальному провадженні та приєднані до справи (том №1 а. с. 227).
Згідно з постановою старшого слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області від 03.03.2016 задоволено клопотання адвоката Коки В.А. від 01.03.2016 про повернення тимчасово вилученого майна відповідно до ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 13.01.2016 (том №2 а. с. 21-22).
23.02.2016 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , були надіслані повістки про виклик до слідчого для участі у допиті в якості свідка на 09-00 год. 29.02.2016; на 09-00 год. 02.03.2016; на 09-00 год. 04.03.2016; на 09-00 год. 04.03.2016 (том № 2 а. с. 31-34).
28.03.2016 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , були надіслані повістки про виклик до слідчого для участі у допиті в якості свідка на 14-00 год. 29.03.2016 та на 14-00 год. 31.03.2016 (том № 2 а. с. 29-30).
Зі змісту з постанови старшого слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області від 08.04.2016 вбачається, що клопотання ОСОБА_1 від 05.04.2016 про повернення тимчасово вилученого під час обшуків майна у кримінальному провадженні №32015060000000024 задоволено (том №2 а. с. 239).
Відповідно до постанови старшого слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області від 11.04.2016 задоволено клопотання ОСОБА_1 від 07.04.2016 про повернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №32015060000000024, вказано, що 19.02.2016 уже розпочалась видача перелічених у клопотанні речей, яка продовжувалась 24.02.2016, 03.03.2016, 09.03.2016, 11.03.2016, 12.03.2016, 22.03.2016, 24.03.2016, 06.04.2016, 07.04.2016 (том №2 а. с. 234-235).
Згідно з постановою старшого слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області від 18.04.2016 частково задоволено клопотання адвоката Коки В.А. від 14.04.2016 про повернення тимчасово вилученого майна відповідно до ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 13.01.2016, водночас, зазначено, що 03.03.2016 та 12.03.2016 Коці В.А. повернута вся комп`ютерна техніка, вилучена під час проведення обшуків, як і тютюнові вироби, а чорнові записи, тобто аркуші паперу, які мають ознаки первинних документів бухгалтерського обліку визнані речовими доказами та приєднані у якості таких до матеріалів кримінального провадження (том №2 а. с. 236-237).

Зі змісту Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.10.2017 вбачається, що СУ ФР ГУДФС у Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 32015060000000024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України (том №1 а. с. 194-195).
26.10.2017 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України (том №1 а.с. 94-116).
26.10.2017 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , були надіслані повістки про виклик до слідчого для участі у допиті в якості підозрюваного на 11-00 год. на 31.10.2017 та 14-00 год. на 01.11.2017 (том № 2 а. с. 25-26). 
06.11.2017 на виконання ухвали слідчого судді від 02.11.2017 у справі №295/12443/17 Кока В.А. внесла за ОСОБА_1 заставу у розмірі 32000,00 грн (том №3 а. с. 45).
08.11.2017 ОСОБА_1 повідомлений про те, що відносно нього проводились негласні слідчі (розшукові) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (том №1 а. с. 196).
09.11.2017 за письмовим зверненням адвоката Коки В.А. прокурором прокуратури Житомирської області надані дозвола підозрюваному ОСОБА_1 відлучатись з місця проживання для здійснення догляду за батьками та для реалізації права на захист (том № 3 а. с. 49, 50).
15.12.2017 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , були надіслані повістки про виклик до слідчого на 19-00 год. 20.12.2017 та на 19-00 год. 21.12.2017 для отримання обвинувального акта (том № 2 а. с. 23-24). 
ОСОБА_1 та його представник адвокат Кока В.А. упродовж проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №32015060000000024 у період 2015-2017 років звертались з численними скаргами до прокуратури Житомирської області, Генерального прокурора України, Верховної Ради України з приводу неправомірних та корупційних дій посадових осіб СУ ДФС у Житомирській області, прокуратури Житомирської області (том №2 а. с. 170-233, 240-250, том №3 а. с. 1, 4).

23.01.2018 старшим слідчим з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області Кравченком В.І. у кримінальному провадженні № 32015060000000024 стосовно ОСОБА_1 складний обвинувальний акт за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, який затверджений прокурором відділу прокуратури Житомирської області Левченком Р.Ю. (том №1 а. с. 119-172).
Відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира суду від 17.04.2019 задоволено клопотання адвоката Коки В.А., змінений запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_1 ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 02.11.2017 у вигляді застави, застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання; покладено на обвинуваченого ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 194 КПК України, обов`язки: повідомляти суд про зміну місця проживання; з`являтися на виклики суду; застава в сумі 32000,00 грн, внесена 06.11.2017 року по квитанції № 54 Кокою В.А. за ОСОБА_1 , повернута заставодавцеві (том №3 а. с. 163).

Судом встановлено, що відповідно до вироку Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2023 ОСОБА_1 визнаний невинуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ст. 212 ч.1, 358 ч.1, 358 ч.4 КК України, та виправданий у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень; цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Житомирської ОДПІ, про стягнення шкоди в сумі 1 954 092 грн залишений без розгляду; скасований змінений запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання; процесуальні витрати в сумі 23716,00 грн. віднесені за рахунок держави; скасовані арешти на майно, накладені ухвалами слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 31.10.2017, а саме: на банківські рахунки в АТ "Райффайзен банк Аваль2, АТ "Ощадбанк", відкриті на ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ; об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_5 та земельну ділянку загальною площею 1400 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер: 1822082000:02:001:0162, що належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_10 ; від 01.11.2017 на автомобль Сузукі Гранд Вітара, 2007 року випуску, н/з НОМЕР_1 , зареєстрований за громадянином ОСОБА_11 , та автомобіль марки Тойота Камрі, 2011 року випуску, н/з НОМЕР_2 , зареєстрований за громадянином ОСОБА_12 ; речові докази: документи, предмети підлягають зберіганню в матеріалах судового провадження; нефіскалізований касовий апарат РРО - MINI-500.02», який зберігається ГУ ДФС у Житомирській області підлягає знищенню; ноутбук «LENOVO G5» модель «20238», серійний номер НОМЕР_3 ; системний блок чорного кольору марки LG Logic Power; ноутбук сірого кольору марки «HP Probook 4530s» серійний номер CNU1255MFT, які зберігаються ГУ ДФС у Житомирській області підлягають поверненню ОСОБА_1 (том №1 а. с. 45-74).
Згідно з ухвалою Житомирського апеляційного суду від 14.01.2025 вирок Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2023 залишений без змін (том №1 а. с. 75-93).

Зі змісту посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 20.05.2002, вбачається, що ОСОБА_1 мав статус особи з інвалідністю 2-ї групи за загальним захворюванням (том № 3 а. с. 39). 
З 01.09.2014 ОСОБА_1 була встановлена 3-я групи інвалідності за загальним захворюванням, йому протипоказана праця з неможливістю дотримання режиму харчування, що вбачається з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ № 830730 від 05.09.2014 (том № 2 а. с. 41).
З 15.11.2024 ОСОБА_1 безтерміново надано статус особи з інвалідністю 2-ої групи за загальним захворюванням, протипоказана важка праця, рекомендовано лікування в ендокринолога, що підтверджується змістом пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 , довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №639864 від 30.12.2024 (том №2 а. с. 38, 40).
Зі змісту медичної документації вбачається, що ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування в кардіологічному відділенні КУ ЦМЛ №1 м. Житомира у період з 04.10.2015 по 16.10.2015 з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ стадія, ступінь ІІ, гіпертонічний криз; у хірургічному відділенні КУ ЦМЛО №1 м. Житомирі з діагнозом неспецифічний виразковий колі загострення у період з 20.10.2015 по 29.10.2015; у пульмонологічному відділенні Обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Горбачевського в період з 28.01.2016 по 09.02.2016; в КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Горбачевського» Житомирської обласної ради в гематологічному відділенні з діагнозом екстранодальна неходжкінська В клітинна лімфома маргінальної зони у період з 09.09.2022 по 23.09.2022; на амбулаторному лікуванні в КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Горбачевського» Житомирської обласної ради спостереження і лікування гематолога, онколога, гастроентеролога в період з 26.07.2022 по 19.09.2022; проходив медичні обстеження та дослідження (том №2 а. с. 44, 43, 47, 48, 51, 75, 76, 81-93).
З 16.02.2016 по 17.02.2016 ОСОБА_1 проживав у ТОВ «Готельний комплекс «Юність» (том №2 а. с. 94-99). 
У період з 04.03.2016 по 17.03.2016 ОСОБА_1 проходив санаторне лікування у санаторії «Боржава» з основним діагнозом неспецифічний виразковий коліт (том №2 а. с. 52-74).
Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20.11.2018 за позовом ОСОБА_6 був розірваний шлюб між з ОСОБА_1 (том № 2 а. с. 100-101).
Згідно з податковою декларацією про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2015 рік сума доходу становила 124220,27 грн; за 2016 рік - 5448,34 грн, за 2017 рік - 13763,35 грн, за 2018 рік- - 1686,15 грн, за 2019 рік - 2847,11 грн, за 2020 рік - 768,47 грн, за 2021 рік - 0 грн, за 2022 рік - 16043,91 грн, за 2023 рік - 2947458,77 грн, за 2024 рік - 3889194,52 грн (том № 2 а. с. 102-103, 106-107, 110-111, 119-120, 122-123, 125-126, 128-129, 130-132, 135-136, 138-139).
Зі змісту розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, вбачається, що ФОП ОСОБА_1 від підприємницької діяльності в 2015 році задекларував суму отриманого доходу 34673040,09 грн, у 2016 році - 2350081,63 грн, у 2017 році - 482380,76 грн, у 2014 році - 42948968,22 грн, у 2018 році - 96532,44 грн, у 2019 році - 117083,33 грн, у 2020 році - 10000,00 грн, у 2022 році - 46037,50 грн (том №2 а. с.104-105, 108-109, 112-114, 118, 121, 124, 127, 133-134).

12.03.2016 за заявою адвоката Коки В.А. на підставі ухвали слідчого судді від 02.03.2016 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016060020001811 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за фактом підроблення доказів про отримання ОСОБА_1 викликів, повісток службовими особами СВ ГУ ДФС у Житомирській області; за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, за фактом невиконання ухвали Корольовського районного суду м. Житомир, від 13.01.2016 про повернення незаконно вилученого майна ОСОБА_1 (том №2 а. с. 165-166). 
Відповідно до розпорядження начальника Головного управління ДФС у Житомирській області Лаврова О.С. №733-р від 05.09.2016 зобов`язано провести службове розслідування по факту виявлених порушень ГСУ ФР ДФС України встановлених під час проведення перевірки дотримання вимог нормативно-правових актів щодо забезпечення порядку зберігання речових доказів, правильності ведення документів щодо їх приймання та обліку.
За результатами проведеного службового розслідування 23.09.2016 був складений Висновок від 23.09.2016, згідно з яким встановлений факт нестачі тютюнових виробів, які належать ОСОБА_1 , у кількості 3038 пачок, які були вилучені під час досудового розслідування кримінального провадження 332015060000000024 (том №2 а.с.144-163).
21.09.2018 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42018060000000099 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, за фактом невиконання або неналежного виконання працівниками СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, яке виразилось у втраті речових доказів, а саме 7973 пачок тютюнових виробів, вилучених під час обшуку у рамках кримінального провадження № 32015060000000024 (том №2 а.с. 167).

ІV. Законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду.
Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
У частині 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу,що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Згідно з пунктами 1, 1-1 частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:
- постановлення виправдувального вироку суду; 
- встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, встановивши обставини справи на підставі наданих сторонами доказів, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на таке.
Судом встановлено, що 06.05.2015 в ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження №32015060000000024 за ч. 3 ст. 212 КК України, за фактом того, що ФОП ОСОБА_1 , діючи за попередньої змовою з ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 , у період 2013-2015 років шляхом приховування податкових зобов`язань, умисно ухилились від сплати податків на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 3067801,00 грн.
Досудове розслідування здійснювалось слідчими СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області за процесуального керівництва прокурорів прокуратури Житомирської області.
26.10.2017 ОСОБА_1 був повідомлений про підозру у цьому кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, 23.01.20218 стосовно ОСОБА_1 за цими ж статтями був затверджений обвинувальний акт, який був скерований до суду.
За результатами судового розгляду 19.06.2023 судом був постановлений виправдувальний вирок, згідно з яким ОСОБА_1 був визнаний невинуватим за пред`явленим йому обвинуваченням, який остаточно набрав законної сили 14.01.2025.

Отже, позивач має право на відшкодування моральної шкоди на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у зв`язку із постановлення судом виправдувального вироку щодо нього. 

У позовній заяві позивач обгрунтовував заподіяння йому моральних страждань внаслідок неправомірних дій слідчих органу досудового розслідування та прокуратури саме з моменту реєстрації кримінального провадження, оскільки у витязі з ЄРДР зазначено, що він ухиляється від сплати податків, що є достатньою підставою вважати, що він перебуває під підозрою правоохоронних органів з приводу причетності до вчинення конкретного кримінального правопорушення.
На підставі досліджених доказів судом встановлено, що у період з 06.05.2015 (дати реєстрації кримінального провадження) по 26.10.2017 (дата повідомлення про підозру) стосовно ОСОБА_1 проводились слідчі (процесуальні) дії у кримінальному провадженні, а саме: позапланова документальна податкова перевірка, призначена на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 05.10.2015; 01.10.2015 за місцем проведення діяльності ФОП ОСОБА_1 на підставі ухвал слідчих суддів від 29.09.2025 були проведені обшука, у результаті яких було вилучено майно; стосовно позивача були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді викликів до слідчого, були накладені арешти на його майно, проводились негласні слідчі розшукові дії, що підтверджується посиланням на протоколи про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 20.07.2015, 03.08.2015, 28.10.2015 (том № 1 а. с. 173-191).
Зі змісту вироку Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2023 вбачається, що клопотання слідчого, погоджене, прокурором, про призначення позапланової перевірки, ухвала слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 07.10.2015 та отриманий за їх результатами акт перевірки від 06.05.2016 "Про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 . ..." були визнані недопустимими доказами, оскільки були отримані всупереч порядку, визначеному ст. 86 КПК України.
Також, згідно з вироком суду визнаний недопустимим доказом протокол обшуку від 01.10.2015, який був проведений на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 29.09.2015 за адресою АДРЕСА_6 за місцем проведення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , оскільки він був проведений з грубим порушенням процесуального закону, ухвала слідчого судді надає право на проникнення до житла чи іншого володіння лише один раз, в той же час як обшук за цією адресою фактично був проведений на п`яти окремих об`єктах у цьому приміщенні - кіоск № НОМЕР_6 , у павільйоні (магазині) № НОМЕР_7 , кіоск НОМЕР_8 , кіоск НОМЕР_9 , кіоск НОМЕР_10 . Після проведення обшуку слідчий у порушення вимог ст. 171 ч.5 КПК України не звернувся з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, як і не звернувся з клопотанням про арешт вилученого під час обшуку касового апарату. Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 13.01.2016 зобов`язано слідчого повернути незаконно вилучене майно під час обшуку, яка не виконана, у зв`язку з чим внесені відомості в ЄРДР за ст. 382 ч.2 КК України, досудове розслідування в якому не закінчено.
Крім того, суд визнав недопустимими доказами протоколи про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 20.07.2015; від 28.10.2015; від 03.08.2015; від 28.10.2015, як такі, що отримані не у спосіб, визначений КПК України, позаяк стороні захисту не були відкриті ухвали, якими було надано дозволи на проведення НС(Р)Д.
З наведеного, суд робить висновку, що у вироку суду від 19.06.2023 встановлені факти незаконного проведення обшуку, негласних розшукових дій, які є самостійними підставами для відшкодування шкоди відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина перша статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
У власній практиці Європейський суд з прав людини виходить з того, що у разі, коли кримінальне провадження порушується не за фактом, а стосовно конкретної особи, яка перебуває на волі, така особа з цього моменту набуває статус підозрюваного і має право знати, в чому її підозрюють, а також користуватися правами, передбаченими у ст. 6 Конвенції.
Подібні висновки містяться у рішеннях у справі "Гриненко проти України" від 15.11.2012, "Шабельник проти України" від 19.02.2002.
У контексті практики Європейського суду з прав людини можна дійти висновку, що він пов`язує момент виникнення підозри у вчиненні кримінального правопорушення з моментом здійснення щодо особи будь-яких процесуальних заходів, зумовлених наявністю такої підозри, які можуть суттєво вплинути на її стан, а не з моментом офіційного повідомлення про підозру.
Виходячи із встановлених обставин цієї справи, суд вважає, що стосовно ОСОБА_1 достатньо підстав стверджувати, що він перебував під кримінальним переслідуванням з моменту реєстрації кримінального провадження - 06.05.2015 до моменту набрання вироком суду від 19.06.2023 законної сили 14.01.2025, оскільки кримінальне провадження було зареєстровано конкретно стосовно нього, що дає обгрунтовані підстави вважати, що він підозрювався у його скоєнні, до моменту повідомлення про підозру 26.10.2017 стосовно нього проводились слідчі (процесуальні) дії, негласні розшукові дії, застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження.
За наведних обставин суд вважає, що ОСОБА_1 перебував під слідством і судом з 06.05.2015 по 14.01.2025, що становить 9 років 8 місяців 8 днів, що є підставою для відшкодування моральної шкоди за цей період.
З огляду на наведені вище по тексту судового рішення висновки суду, підлягають відхиленню аргументи представника Житомирської обласної прокуратури Гичко О., що наявні підстави для відшкодування моральної шкоди лише за період з 26.10.2017 - з моменту повідомлення про підозру.

Згідно з вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, «відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц, зроблений висновок про те, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». 

У контексті цієї справи з урахуванням встановлених обставин, суд визнає обгрунтованими доводи позивача, що внаслідок кримінального переслідування, яке тривало понад дев`ять років, йому заподіяні моральні страждання, до спричинення яких призвели вимушені зміни в його житті, негативний виплив на його підприємницьку діяльність, внаслідок чого значно зменшились його доходи, протягом тривалого часу позивач вимушений був вживати додаткові заходи для відновлення порушених прав, залучати адвокатів, брати участь у слідчих, процесуальних діях, відвідувати судові засіданні, протягом тривалого часу перебував у стані невизначеності, що не могло не вплинути на спосіб його життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.
Як зазначено вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 перебував під слідством і судом з 06.05.2015 по 14.01.2025, що становить 9 років 8 місяців 8 днів (116 місяців 8 днів), а відтак саме за цей період підлягає стягненню моральне відшкодування. Суд вважає, що мінімальна заробітна плата підлягає визначенню на час завершення розгляду справи, що не може вважатися виходом за межі позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 01 січня 2026 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8647, 00 грн.
З урахування вказаного строку перебування позивача під слідством та судом, з огляду на мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи і ухвалення судового рішення, який становить 8647,00 грн, розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 1005283,48 грн (116 м х 8 647,00 грн) + (8 647,00 грн / 31 днів х 8 днів). 

Разом з тим, суд вважає, що позивачем на підставі доказів не доведено наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди у двократному та трикратному розмірі по відношенню до мінімальної заробітної плати, а також для відшкодування моральної шкоди за кожний незаконно проведений обшук у сумі 2905065,00 грн. 
Так, суд відхиляє доводи позивача, що виклики до слідчого носили характер переслідування та знущення. На підставі доказів підтверджується, що під час проведення досудового розслідування ОСОБА_1 направлялись повістки про виклик до слідчого (том №2 а.с. 23, 24, 25, 26, 29, 30, 31, 32, 33, 34). Водночас, повістки про виклик скеровувались до ОСОБА_1 поштою, не вручались йому особисто, направлялись у різний період, він викликався у різному процесуальному статусі - свідка, підозрюваного, для вручення обвинувального акта.  
Суд відхиляє доводи позивача, що під час досудового розслідування слідчим були підроблені процесуальні документи, що стало підставою для застосування щодо нього приводу, оскільки вони не підтверджені доказами. 
Направлення повісток про виклик є процесуальною дією, яка передбачена нормами КПК України, а відтак факт їх вручення сам по собі не свідчить про незаконність дій слідчого і грубе порушення прав ОСОБА_1 . 
Суд вважає, що не всі процесуальні дії, які були здійсненні під час проведення досудового розслідування, за результатами якого судом постановлений виправдувальний вирок, автоматично є незаконним і мають наслідком відшкодування моральної шкоди.

Не заслуговують на увагу доводи позивача, що йому були заподіяні глибокі страждання внаслідок застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави згідно з ухвалою слідчого судді від 02.11.2017, яка у подальшому була змінена на особисте зобов`язання на підставі ухвали суду від 17.04.2019, а остаточно запобіжний захід був скасований лише з набранням вироком законної сили, оскільки вони не грунтуються на вимогах закону. 
Згідно з ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК КК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Отже, згідно з КПК України, строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного чи обвинуваченого судом або слідчим суддею, є строковим, становить не більше 2 місяців, після закінчення цього терміну, якщо він не був продовжений, ухвала припиняє свою дію автоматично на підставі закону, і обов`язки скасовуються. До матеріалів позовної заяви не долучені докази, які підтверджують, що строк дії обов`язків відповідно до застосованого запобіжного заходу після 17.04.2019 продовжувався. Відсутність в ухвалі суду від 17.04.2019 строку дії обов`язків не свідчить про те, що зі спливом двохмісячного строку їх дія не припинилась.

Суд відхиляє доводи, що до глибоких моральних страждань призвело обмеження позивача у праві на вільне пересування, оскільки запобіжний захід у вигляді застави з покладенням обов`язків не відлучатися з місця проживання с. Глибочиця Житомирського району від 02.11.2017 та здати на зберігання закордонний паспорт був змінений згідно з ухвалою слідчого судді від 14.11.2017, строк дії обов`язків був встановлений до 25.12.2017, відомості про їх продовження у матеріалах справи відсутні, що не може вважатися тривалим і що не могло спричинити йому тривалих душевних страждань. Крім того, у зазначений період прокурором ОСОБА_1 надавався дозвіл на відвідування батьків та захисника (том № 1 а. с. 160, том № 3 а. с. 49, 50).

З наведеного можна дійти висновку, що у період з 26.12.2017 по 17.04.2019 стосовно ОСОБА_1 взагалі не діяли ніякі обов`язки, доводи зворотнього у матеріалах справи відсутні. 

Суд відхиляє доводи позивача про незаконність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт банківських рахунків в АТ "Райффайзен Банк Аваль" та АТ "Ощадбанк", який тривав 2633 дні, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості розпоряджатися коштами. 
До позовної заяви не долучені докази, які підтверджують, що у встановленому законом порядку на підставі процесуального рішення був встановлений факт незаконності накладення арешту на банківські рахунки. Також до матеріалів справи не долучені докази про наявність грошових коштів на рахунках, їх розмір, які і відсутні докази, що такий арешт призвів до порушення або істотного обмеження прав ОСОБА_1 , внаслідок чого йому заподіяні моральні страждання.

Суд визнає недоведеними доводи позивача, що кримінальне переслідування призвело до тотального зниження його престижу і репутації як підприємця. У контексті українського законодавства, роздрібна торгівля тютюновими виробами за своєю суттю не є публічною діяльністю. До позовної заяви не долучені докази, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець з торгівлі тютюновими виробами був відомий широкому загалу у громаді міста, брав активну участь у громадському житті, покращував його добробут, не доведено, що інформація щодо кримінального провадження була публічною, широко поширювалась засобами масової інформації. Публікація на сайті прокуратури без зазначення прізвища, імені, по батькові особи, стосовно якої вона поширена, не може вважатися достатнім доказом зниження престижу та ділової репутації.

Також суд вважає не доведеним на підставі доказів, що внаслідок кримінального провадження в нього погіршилися стосунки з донькою ОСОБА_13 , дружиною, друзями, знайомими та бізнес-партнерами.

Суд відхиляє доводи позивача, що в результаті кримінального переслідування суттєво погіршився стан його здоров`я, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, що позивач проходив стаціонарне, амбулаторне, санаторно-курортне лікування внаслідок перебування під слідством і судом. Відсутні докази, які б свідчили, що діагностовані в нього захворювання мають причинно-наслідковий зв`язок з діями правоохоронних органів.
У лютому-березні 2016 року під час здійснення досудового розслідування позивач проходив санаторно-курортне лікування, проте відсутні докази, що він проходив оздоровлення за призначенням лікаря, а також не надано докази, що потребував його внаслідок негативного впливу на стан здоров`я внаслідок дій правоохоронних органів.
ОСОБА_1 мав статус особи з інвалідністю другої групи з 01.04.2002, тобто мав проблеми зі здоров`ям ще задовго до реєстрації органом досудового розслідування кримінального провадження, а доказів погіршення стану здоров`я саме у зв`язку з проведенням досудового розслідування не надано.
Не знайшли свого підтвердження доказами доводи сторони позивача, що кримінальне провадження було навмисно замовлено прокурорами Житомирської обласної прокуратури з метою витіснення його з ринку продажу тютюнових виробів, вони є лише власними припущенням, а відтак не можуть бути взяті до уваги.

Встановивши фактичні обставини справи, глибину, тяжкість та тривалість моральних страждань позивача, строк перебування ОСОБА_1 під слідством і судом, надавши правову оцінку поданим сторонами доказам, виходячи із засади розумності, виваженості та справедливості, суд уважає, що у спірних правовідносинах наявні обґрунтовані підстави для стягнення моральної шкоди у розмірі 1005283,48грн, що буде цілком достатнім для сатисфакції перенесених позивачем моральних страждань.
У задоволенні решти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд відмовляє за безпідставністю.
Суд ураховує, що при визначенні розміру відшкодування, необхідно керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Щодо відшкодування вартості втраченого майна
Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт.
Під час проведення досудового розслідування за результатами обшуків у ФОП ОСОБА_1 був вилучений значний обсяг тютюнових виробів.
На підставі матеріалів справи, зокрема, на підставі висновку службового розслідування від 23.09.2016 підтверджений факт нестачі тютюнових виробів, які були вилучені під час досудового розслідування кримінального провадження №32015060000000024, зокрема 3038 пачок тютюнових виробів, які належать ФОП ОСОБА_1 (том №2 а. с. 146-160).
Представником Житомирської обласної прокуратури не надані суду докази, які б свідчили про те, що вилучені у ФОП ОСОБА_1 тютюнові вироби йому повернуті у повному обсязі.
За таких обставин позивач має право на відшкодування вартості майна, яке було у нього вилучено, і не повернуто органом досудового розслідування.
Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю.
У позовній заяві позивач розрахував матеріальну шкоду, виходячи із вартості 1 пачки цигарок у розмірі 100,00 грн, на підтвердження чого надав витяг із сайту Міністерства фінансів України, згідно з яким середня ціна в Україні на сигарети з фільтром медіум класу в липні 2025 року становила від 111,15 грн до 123,62 грн (том №2 а.с.141-143).
За таких обставин суд визнає обгрунтованими вимоги позивача про стягнення на його користь матеріальної шкоди, яка заподіяна втратою належного йому майна у розмірі 303800,00 грн (100,00 грн х 3038 пачок).
Суд вважає, що така вартість відповідає вартості втраченого належного позивачу майна.

Суд відхиляє доводи представника Житомирської обласної прокуратури про те, що позивачем не доведений розмір шкоди, оскільки у матеріалах справи відсутній висновок експертизи з огляду на те, вони не грунтуються на нормах матеріального права. При цьому сам відповідач заявлену до стягнення суму на підставі належних доказів, які б спростували вимоги позивача у цій частині, також не надав, що є його обов`язком. 
Не заслуговують на увагу і доводи представника Житомирської обласної прокуратури про те, що підстави для відшкодування матеріальної шкоди відсутні, оскільки у кримінальному провадженні №42018060000000099 від 21.09.2018, яке розслідується ч. 1 ст. 367 КК України, за фактом невиконання або неналежного виконання працівниками СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, яке виразилось у втраті речових доказів, а саме 7973 пачок тютюнових виробів, вилучених під час обшуку у рамках кримінального провадження № 32015060000000024 (том №2 а.с. 167), з огляду на те, що відсутність процесуального рішення у кримінальному провадженні не змінює ту обставину, що на підставі доказів доведений факт втрати належного позивачу майна, вартість якого підлягає відшкодуванню. При цьому, суд звертає увагу, що досудове розслідування у вказаному провадженні фактично триває з 2018 року і воно не є завершеним, а відтак право позивача підлягає відновленню незалежно від встановлення безпосередніх осіб, причетних до втрати речових доказів.

Також суд відхиляє доводи представника відповідача Зубовського Д.О., що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у справі, оскільки вони є безпідставними.
Державна казначейська служба України залучена до участі у справі як державний орган - розпорядник коштів Державного бюджету України, за рахунок коштів якого державою відшкодовується шкода, завдана внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. У межах провадження позивачем не заявлені вимоги про визнання дій Державної казначейської служби України неправомірними, що має наслідком відшкодування шкоди.
Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2026 року у справі № 278/829/24).

Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку нормам матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов переконливого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування ОСОБА_1 державою моральної шкоди за період його перебуванням під слідством і судом за період з 06.05.2015 по 14.01.2025 у розмірі 1005283,48 грн, відшкодування матеріальної шкоди, завданої втратою речових доказів у сумі 303800,00 грн, що разом становить 1309083, 48 грн. У задоволенні решти вимог про відшкодування моральної шкоди суд відмовляє за безпідставністю.

V. Розподіл судових витрат 
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що при зверненні з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору, такі витрати суд відносить за рахунок держави. 
Відповідно до ч. 1, 3-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У частині 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження судових витрат на оплату професійної правничої допомоги позивачем надані копії: договору про надання правничої (правової) допомоги №12 від 01.09.2025, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Кока енд партнери», згідно з п. 4.1 якого юридичну допомогу, яку надає бюро, клієнт оплачує в гривнях, у сумі, що визначається згідно з актом виконаних робіт; акту виконаних робіт №1 від 22.09.2025, згідно з яким перелік наданих правових та юридичних послуг складається із: складання позовної заяви 40000,00 грн (том №3 а. с. 51-53).
Обсяг виконаних адвокатом робіт підтверджується матеріалами справи. 
У відзиві на позовну заяву представник Житомирської обласної прокуратури Гичко О.Р. просила відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що заявлений до стягнення розмір є необґрунтованим, завищеним, неспівмірним зі складністю справи.
Дослідивши зміст вказаних заперечень, суд їх відхиляє, оскільки вони є формальними за своїм змістом, неконкретизованими і безпідставними. 
З огляду на ціну позову, зміст позовної заяви, складеної адвокатом, яка налічує 44 сторінки, містить аргументований виклад фактичних обставин справи, що безумовно потребувало опрацювання значного обсягу доказів, містить посилання на норми чинного законодавства України, практику Верховного Суду, є структурованою, логічною та зрозумілою, суд вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу не є завищеним або явно не співмірним з виконаною адвокатом роботою.
Суд вважає, що такий розмір витрат на правничу допомогу є реальним, обґрунтованим та співмірним з обсягом виконаних адвокатом робіт, що підтверджується матеріалами справи. 
Беручи до уваги те, що позовні вимоги задоволені частково, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню витрати з надання професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 16000,00 грн (40000,00 грн х 40% від задоволених вимог).
У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача посилалась на те, що за написання відповіді позивач очікує понести витрати з надання правничої допомоги у розмірі 20000,00 грн, докази на їх підтвердження будуть надані додатково.
Проте, ні до завершення судового розгляду, ні у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України такі докази суду надані не були, а відтак суд не здійснює їх розподіл. 
Керуючись ст. 2, 10-13, 76-83, 141, 244, 259, 263-265, 268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задоволити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури, у розмірі 1005283 (один мільйон п`ять тисяч двісті вісімдесят три) гривні 48 копійок, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої втратою речових доказів, стягнути 303800,00 (триста три тисячі вісімсот) гривень, що разом становить 1309083 (один мільйон триста дев`ять тисяч вісімдесят три) гривні 48 копійок, а також стягнути 16000,00 грн судових витрат за надання правничої допомоги.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_11 .
Представник позивача: адвокат Кока Валентина Аркадіївна, місце здійснення діяльності: АДРЕСА_7 . 
Представник позивача: адвокат Слівінський Олексій Валентинович, місце здійснення діяльності: АДРЕСА_8 .
Відповідач: Житомирська обласна прокуратура, місце знаходження: м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 11; код ЄДРПОУ: 02909950.
Відповідач: Державна казначейська служба України, місце знаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6; код ЄДРПОУ: 37567646.
Повний текст рішення складений 24.07.2026.

Суддя О.В. Стрілецька