ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА

справа № 753/16887/26
провадження № 2-о/753/613/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Шаповалової К.В.
за участю секретаря судових засідань Давидюк В.О.
заявника ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за заявою  ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересовані особи: Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації,
ВСТАНОВИВ:
31 липня 2026 року до Дарницького районного суду міста Києва в порядку окремого провадження надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа: Дарницький ВДРАЦС Київського міжрегіонального управління МЮУ.
У своїй заяві ОСОБА_1 просить суд встановити факт смерті громадянки ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території. Зазначив, що наразі він є опікуном малолітніх дітей ОСОБА_2 та рішення суду про встановлення факту її смерті необхідне для державної реєстрації смерті ОСОБА_2 .
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/16887/26 між суддями від 31 липня 2026 року матеріали заяви передано в провадження судді Шаповаловій К.В. 
Ухвалою суду від 04 серпня 2026 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 13 серпня 2026 року. Окрім того, ухвалою суду до участі у справі як заінтересовану особу було залучено Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.
Судове засідання призначене на 13 серпня 2026 року було відкладено на 18 серпня 2026 року. у зв`язку з неявкою представника Служби у справах дітей та сім`ї.
У судове засідання призначене на 18 серпня 2026 року з`явився заявник ОСОБА_1 , вимоги своєї заяви підтримав, просив задовольнити із підстав, викладених у ній. 
Від Дарницького ВРАЦС КМУ МЮУ надійшла заява, у якій зазначено, що відділ просить суд розглядати справу за відсутності їхнього представника. 
Від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької у м. Києві РДА надійшла заява, у якій служба просить проводити засідання за відсутності їхнього представника, окрім того, до заяви долучені пояснення, з яких вбачається, що до служби 11 червня 2026 року надійшло повідомлення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та план заходів із забезпечення супроводу та реінтеграції дитини Координаційного центру з розвитку сімейного виховання та догляду дітей, щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку повернуто на підконтрольну територію України без супроводу батьків. Відповідно до акта про виявлення дитини, яка залишилася без батьківського піклування, переміщеної з територій, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, або батьки якої перебувають на територіях, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)/тимчасово окупованій території від 15 червня 2026 року, виявлена малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка залишилася без батьківського піклування. Відповідно до наказу служби від 15.06.2026 № 157 «Про тимчасове влаштування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово влаштована в сім`ю знайомого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до прийняття рішення про влаштування дитини до сімейних форм виховання. На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2026 року, (справа № 753/13103/26), проведено державну реєстрацію народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та видано свідоцтво про народження державного зразка України 24 червня 2026 року. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, служби (наказ від 08.07.2026 № 194). Розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 24.07.2026 № 483 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Поряд з цим, інформуємо, що спеціалістами служби громадянину ОСОБА_1 надано консультацію щодо порядку та процедури встановлення опіки та перелік необхідних документів відповідно до пункту 40 Порядку. Наразі опіку над дитиною не встановлено.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника та вивчивши пояснення заінтересованої особи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України встановлені статтею 317 ЦПК України.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 317 ЦПК України визначено, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
У частині другій статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Згідно з частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
За змістом статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 1 липня 2010 року, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб.
Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.
Із змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 з сім`єю проживав у м. Донецьку, Донецької області на тимчасово окупованій території України.
З 28 травня 2026 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в УСВП Дарницької РДА, як внутрішньо переміщена особа (довідка № 3002-5004059140) та задекларував адресу свого постійного місця проживання: 
АДРЕСА_1 пояснень ОСОБА_1 також вбачається, що йому була відома громадянка ОСОБА_2 , яка проживала у м. Донецьку та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заявником надано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьку, серії НОМЕР_1 , виданого Донецьким міським відділом запису актів цивільного стану ГРП МЮ ДНР.
ОСОБА_1 вважає себе опікуном дітей померлої, а саме - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стверджує, що після смерті їх матері він є єдиною особою, яка може захистити інтереси малолітніх дітей, має статус «особи, яка утримує та виховує дитину» у розумінні ст. 317 ЦПК України. На підтвердження цього заявник посилається на розпорядження голови окупаційної адміністрації Кіровського р-ну м. Донецька № 443 від 08.08.2017, за яким заявника призначено опікуном згаданих вище дітей. 
Матеріали справи містять копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 30 червня 2026 року Дарницьким відділом реєстрації актів цивільного стану КМУ МЮУ, серії НОМЕР_2 , актовий запис № 18, батьками якої зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .
Таким чином вбачається, що ОСОБА_2 дійсно є матір`ю дитини ОСОБА_3 , опікуном якої вважає себе заявник ОСОБА_1 .
З пояснень заінтересованої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької у м. Києві РДА вбачається, що до служби 11 червня 2026 року надійшло повідомлення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та план заходів із забезпечення супроводу та реінтеграції дитини Координаційного центру з розвитку сімейного виховання та догляду дітей, щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку повернуто на підконтрольну територію України без супроводу батьків. Відповідно до акта про виявлення дитини, яка залишилася без батьківського піклування, переміщеної з територій, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, або батьки якої перебувають на територіях, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)/тимчасово окупованій території від 15 червня 2026 року, виявлена малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка залишилася без батьківського піклування. Відповідно до наказу служби від 15.06.2026 № 157 «Про тимчасове влаштування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово влаштована в сім`ю знайомого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до прийняття рішення про влаштування дитини до сімейних форм виховання. На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2026 року, (справа № 753/13103/26), проведено державну реєстрацію народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та видано свідоцтво про народження державного зразка України 24 червня 2026 року. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, служби (наказ від 08.07.2026 № 194). Розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 24.07.2026 № 483 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Поряд з цим, інформуємо, що спеціалістами служби громадянину ОСОБА_1 надано консультацію щодо порядку та процедури встановлення опіки та перелік необхідних документів відповідно до пункту 40 Порядку. Наразі опіку над дитиною не встановлено.
Враховуючи викладене, суд не знаходить правових підстав вважати заявника опікуном, зокрема, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , факт народження якої підтверджено наявними у матеріалах справи документами, оскільки станом на час розгляду цієї справи він не набув статусу опікуна у встановленому законодавством порядку. 
Також суд позбавлений можливості визнати розпорядження голови окупаційної адміністрації Кіровського р-ну м. Донецька № 443 від 08.08.2017, наданого заявником і за яким ОСОБА_1 призначено опікуном дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки такий документ не може мати жодних юридичних наслідків, в тому числі і таких, які встановлюють заявникові право бути опікуном.
Суд вважає за доцільне зазначити, що стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96).
При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92).
Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.
Разом з тим, навіть якщо оцінювати розпорядження голови окупаційної адміністрації Кіровського р-ну м. Донецька № 443 від 08.08.2017, як джерело доказів відповідно до "намібійських винятків", воно все одно не підтверджує набуття статусу опікуна відповідно до законодавства України, а тому ОСОБА_1 не може бути заявником у даній справі, оскільки є таким, що не має жодного юридичного відношення щодо дітей та їх матері.
Таким чином, у задоволенні заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України слід відмовити.
Суд додатково зазначає, що у цій справі суд відмовляє у задоволенні заяви не з підстав формального невизнання документів, виданих на тимчасово окупованій території України, а з огляду на те, що надані заявником докази у своїй сукупності не дають можливості достовірно встановити обставини, які б доводили те, що ОСОБА_1 має право звертатися із даною заявою до суду у порядку статті 317 ЦПК України. Суд критично відноситься до наданих стороною заявника доказів на підтвердження факту перебування у статусі опікуна над дітьми померлої.
Саме по собі фактичне проживання з дітьми, чию матір заявник просить визнати померлою, та догляд за ними не свідчить про виникнення статусу особи, яка має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті відповідно до статті 317 ЦПК України.
Суд доходить висновку, що заявником не доведено наявності у нього процесуального права на звернення до суду із цією заявою, так як надані матеріали не підтверджують набуття ним статусу опікуна або іншого передбаченого законом статусу, який би надавав право звернення до суду в порядку статті 317 ЦПК України. 
Керуючись ст.ст. 12, 19, 42, 76, 89, 263-264, 293-294, 317, 319, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересовані особи: Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації - відмовити. 
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: К.В. Шаповалова