П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 400/7297/25

Головуючий першої інстанції: Дерев`янко І.В.
Час та місце ухвалення судового рішення «--:--»: м.Миколаїв
Повний текст судового рішення складений: 27.10.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В., 
суддів Шевчук О.В., Яковлєва О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року та додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

09.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.04.2025 №0291712-2407-1403-UA63120270000028556 щодо визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власними об`єктів нежитлової нерухомості, за 2024 рік у розмірі 14668,6грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить об`єкт нерухомості - нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 826,4кв.м., що відноситься до п.«ґ» пп.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України - будівлі промислові та склади. Позивач зазначає, що при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, ГУ ДПС у Миколаївській області невірно застосовано ставку податку 1% за 1кв.м бази оподаткування, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 23.04.2025 №0291712-2407-1403-UA63120270000028556 в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власними об`єктів нежитлової нерухомості, в розмірі 13201,74грн.; у задоволенні решти вимог відмовлено.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні зазначив, що рішеннями органу місцевого самоврядування, у період з 01.01.2024 по 30.09.2024, у м.Харкові визначено ставку податку на нерухоме майно, що належить позивачу на праві власності, у розмірі 0%, що вірно враховано контролюючим органом. Однак, у період з 01.10.2024 по 31.12.2024, ГУ ДПС в Миколаївській області необґрунтовано кваліфіковано нежитлову власність позивача в якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 1%, у той час як для категорії будівель «інші будівлі» повинна застосовуватися ставка податку 0,1%. Разом з тим, суд першої інстанції вважав за можливе виокремити правомірно застосовані відповідачем податкові зобов`язання від тих, що визначені помилково, та зазначив, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2024, який підлягає сплаті позивачем до місцевого бюджету, становить 1466,86грн. (826,40кв.м.х7,1 (0,1% від 7100грн.)/12 міс.х3 міс. (період, за який нараховано податок: з 01.10.2024 по 31.12.2024). З цих підстав суд першої інстанції вказав на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у розмірі 13201,74грн. (14668,6грн.-1466,86грн.).
Додатковим рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 частково задоволено заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000грн.; в іншій частині вимог відмовлено. 
Суд першої інстанції вважав, що сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000грн. є обґрунтованою та пропорційною до предмету спору в даній справі. 
Не погоджуючись з ухваленими у справі судовими рішеннями, відповідач подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати рішення суду та додаткове рішення суду, ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначає, що у позивача відсутня сукупність умов для надання пільги відповідно до пп. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Стосовно суми стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідач зауважив, що дана справа відноситься до категорії незначної складності, а тому не вимагала у адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи, відповідно сума витрат 3000грн. не відповідає критерію розумності. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.12.2016, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлова будівля літ «Е-2» загальною площею 826,4кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,літ. /а.с.12/
Згідно інформації технічного паспорту, виготовленому Харківським МБТІ 15.08.2016, нежитлова будівля літ.«Е-2» за адресою: м.Харків, пр-т Московський, 299 є виробничим будинком котельні та приміщення АСУ ТП. /а.с.19-22/
23.04.2025 ГУ ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0291712-2407-1403-UA63120270000028556, яким відповідно пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України визначено позивачу суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власними об`єктів нежитлової нерухомості, за 2024 у розмірі 14668,6грн. /а.с.10/
Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі – ПК України).
Згідно з п.10.1 ст.10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.
Платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом (п.15.1 ст.15 ПК України).
Відповідно до ст.265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Статтею 266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з пп.266.1.1, 266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
За приписами пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві власності належить нежитлова будівля літ «Е-2» загальною площею 826,4кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,літ. 
ГУ ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0291712-2407-1403-UA63120270000028556 від 23.04.2025, яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власними об`єктів нежитлової нерухомості, за 2024 у розмірі 14668,6грн. При розрахунку суми податку, відповідачем за період з 01.01.2024 по 30.09.2024 застосовано ставку податку у розмірі 0%, з 01.10.2024 по 31.12.2024 у розмірі 1%.
При вирішенні справи суд першої інстанції погодився з розрахунком контролюючого органу в частині застосування ставки 0% за період з 01.01.2024 по 30.09.2024, однак стосовно періоду з 01.10.2024 по 31.12.2024 вказав, що для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, Харківською міською радою були встановлені ставки податку, відповідно до яких нежитлова будівля, що належить позивачу на праві власності, повинна відноситись до категорії «інші будівлі» зі ставкою 0,1%, з чим не погоджується суд апеляційної інстанції.
Так, згідно з пп.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Відповідно до пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у спірних правовідносинах визначені рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17, п.5 Додатку 1 якого визначено розміри ставок податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торгівельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) будівлі промислові та склади - 0,25 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотка; 8) інші будівлі - 0,1 відсотка. 
У подальшому, зокрема рішенням 29 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 19.08.2024 №633/24 «Про продовження дії пільг з місцевих податків» внесено зміни до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», а саме: за період з 01.04.2023 по 30.12.2023 встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що перебуває у власності фізичних осіб на рівні 0%.
Рішення 33 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 03.12.2024 №683/24 «Про продовження дії пільг з місцевих податків» слова та цифри « 31 грудня 2023» замінено на слова та цифри « 31 березня 2024». 
Рішення 38 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 30.04.2025 №801/25 «Про продовження дії пільг з місцевих податків» на слова та цифри « 31 березня 2024» замінено на слова та цифри « 30 вересня 2024».
Рішення 45 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 25.09.2025 №920/25 «Про продовження дії пільг з місцевих податків» слова та цифри « 30 вересня 2024» замінено на слова та цифри « 31 грудня 2024».
Таким чином, рішеннями Харківської міської ради, у період з 01.01.2024 по 31.12.2024, на території м.Харкова було встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що перебуває у власності фізичних осіб, на рівні 0%.
При вирішенні справи, суд першої інстанції залишив поза увагою рішення органу місцевого самоврядування від 25.09.2025 №920/25, у зв`язку з чим дійшов помилкових висновків, вказавши, що у період з 01.10.2024 по 31.12.2024 підлягає застосуванню ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що перебуває у власності фізичних осіб на рівні 0,1%,оскільки у 2024 ставка визначена на рівні 0%.
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку щодо наявності правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС в Миколаївській області від 23.04.2025 №0291712-2407-1403-UA63120270000028556 щодо визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2024 у розмірі 14668,6грн.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності сукупність умов для надання позивачу пільги відповідно до пп. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не стосуються предмету спору в даній справі.

Водночас, відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).
Згідно з ч.9 ст.139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України» (заява №19336/04)) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).
Таким чином, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Так, адвокат позивача просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у миколаївській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції, у сумі 6000грн.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, до суду першої інстанції надано: договір від 01.11.2024 №01/11-24 про надання правничої допомоги; рахунок-фактура №СФ-2 від 23.06.2025 на оплату правничої допомоги; платіжна інструкція від 24.06.2025 про оплату послуг у розмірі 6000грн.; акт прийому-передачі наданих послуг від 28.10.2025 №2. /а.с.13-17, 69/
Відповідно до акту від 28.10.2025 №2 адвокатом надано позивачу наступні послуги: здійснення правового аналізу спірного податкового повідомлення-рішення на предмет нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також судової практики; складання позовної заяви; складання відповіді на відзив. Загальна сума гонорару 6000грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.
Слід також врахувати, що відповідач надав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні заяви представника позивача, посилаючись на необґрунтованість заявленої дл відшкодування суми. 
На підставі наведеного у сукупності, враховуючи, співмірність суми витрат зі складністю справи (справа незначної складності), з огляду на зміст та обсяг робіт проведених адвокатом, пов`язаність цих витрат з розглядом справи, обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, значення справи для сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000грн. 
З урахуванням зазначеного вище, оскільки при вирішенні справи, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи по суті в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкове повідомлення-рішення у сумі 1466,86грн., рішення суду першої інстанції, в порядку ст.317 КАС України, підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог відповідно. Разом з тим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції, яким вирішено питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, оскільки таке рішення постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права. 
Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року скасувати, ухвалити у справі постанову, якою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 23.04.2025 №0291712-2407-1403-UA63120270000028556 в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власними об`єктів нежитлової нерухомості, за 2024 рік в розмірі 14668,6грн.
Додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління ДПС у Миколаївській області. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач | | А.В. Крусян
Судді | | О.А. Шевчук   О.В. Яковлєв