Справа № 594/694/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року м. Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої – судді Губіш О.А.
з участю:
секретаря – Кушнір Т.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська Агенція з Повернення Боргів», в особі представника Кудіної Анастасії Вячеславівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська Агенція Повернення Боргів» (далі - ТОВ «ФК ЄАПБ»), в особі представника Кудіної А. В., звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідачка має заборгованість: за договором № 7065886, укладеним 04 жовтня 2025 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», в сумі 20090,00 грн; за договором №1302026, укладеним 08 жовтня 2025 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Незалежні Фінанси», в сумі 13 314,00 грн. Позивач зазначив, що є правонаступником права вимоги до позичальника ОСОБА_1 за наведеними вище договорами, а тому, просить стягнути з відповідачки заборгованість у загальному розмірі 33 404,00 грн, а також понесені судові витрати.
Позовна заява подана до Борщівського районного суду Тернопільської області 12 травня 2026 року через систему «Електронний суд».
З доданих до позовної заяви матеріалів – опису вкладення, відправлення №0505617181325 «Поштова служба «Укрпошта», вбачається, що копія позовної заяви з додатками направлені позивачем відповідачці за місцем реєстрації.
Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 14 травня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачці протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву.
Як слідує з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення, позовну заяву з додатками, ухвалу суду про відкриття провадження, відповідачка отримала 19 травня 2026 року. 
04 червня 2026 року представник відповідачки-адвокат Когут О. В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач звернувся з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №7065886 в сумі 20 090,00 грн. з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 1 250,00 грн. сума заборгованості по комісії за надання кредиту; 5 840,00 грн. - сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту; 8 000,00 грн. - сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) та за кредитним договором № 1302026 в сумі 13 314,00 грн., з яких: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 810,00 грн. - заборгованість по комісії за надання кредиту; 3 504,00 грн. - заборгованість по комісії за обслуговування кредиту; 6 000,00 грн. - сума заборгованості за неустойкою(штраф, пеня). Однак, відповідачка заперечує щодо позовних вимог позивача про стягнення з неї заборгованості по зазначених кредитних договорах, виходячи із наступного. 
ОСОБА_1 заперечує отримання вказаних кредитів у вказаних вище банках, адже стверджує, що зазначені кредити шляхом обману отримав громадянин ОСОБА_2 . Даний факт доводиться витягами із Єдиного реєстру досудових розслідувань: кримінальне провадження кримінальне провадженні № 12026211120000005 від 5 січня 2026 року за ч.2 ст. 190 КК України, кримінальне провадження № 12026216120000044 від 3 травня 2026 року за ч. 1 ст. 182 КК України та матеріалами самого кримінального провадженні. На даний час слідчим відділенням ВП №1 (м. Борщів) Чортківського РУП Тернопільської області щодо ОСОБА_2 проводиться досудове розслідування. 
Тому відповідачка ОСОБА_1 не визнає позовні вимоги в повному обсязі.
Окрім того, відповідачка заперечує щодо стягнення заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) 15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято закон № 2120-1Х «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».
Вказаним законом розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено підпунктом 18, відповідно до якого на час дії воєнного стану та в тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування споживач не має нести відповідальності перед кредитодавцем у разі прострочення виконання зобов`язань за споживчим кредитом.
Зокрема, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
У даному випадку за кредитним договором №7065886 нараховано 8 000,00 грн. заборгованості за неустойкою (штраф, пеня), а за кредитним договором № 1302026 нараховано 6 000 грн. заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).
Оскільки неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані під час дії воєнного стану за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, то дані суми підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Виходячи із вищенаведеного, вимога позивача про стягнення із відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за пенею/неустойкою по першому кредиту у сумі 8 000 грн. та по другому кредиту у сумі 6 000 грн. є безпідставною та необгрунтованою.
Щодо стягнення заборгованості по комісії за надання кредиту та по комісії за обслуговування кредиту. 
Відповідачка не погоджується із сплатою комісії за кредитним договором №7065886 у сумі 1 250,00 грн. - сума заборгованості по комісії за надання кредиту та 5 840,00 грн. - сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту; за кредитним договором №1302026 у сумі 810,00 грн. - заборгованість по комісії за надання кредиту і 3 504,00 грн. - заборгованість по комісії за обслуговування кредиту.
У кредитних договорах не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваних кредитних договорів, а тому положення цих договорів щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково- касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Банк неуповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Така позиція узгоджується із постановою Верховного суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
Враховуючи те, що позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, то виходячи з цього положення пунктів кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними (пункт 32.8 постанови ВП ВС у справі №496/3134/19).
А тому, з огляду на викладене вимога позивача про стягнення комісії є також необгрунтованою та задоволенню не підлягає.
08 червня 2026 року представник позивача Омельянова Є. Ю. подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» детально ознайомившись з відзивом відповідачки, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Посилається на ст. 638 ЦК України та ст. 526 України та зазначає, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Із зазначеного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку, на зазначений ним номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно цифрової послідовності), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Укладення Кредитного договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариств, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.
Тобто, верифікація та ідентифікація Позичальника здійснюється через ІТС Первісного кредитора. Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства (ІТС Товариства) та доступний, зокрема, через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Щодо твердження відповідача про те, що кредит оформлено невстановленими особами в результаті протиправного використання його персональних даних з приводу чого вона звернулася до правоохоронних органів, слід зазначити наступне.
Саме по собі посилання на внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення не є достатнім та достовірним доказом, який не спростовує факт отримання кредитних коштів ОСОБА_1 . Витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №12026211120000005 від 06.01.2026 та № 12026216120000044 від 03.05.2026 підтверджується, що за заявою ОСОБА_1 внесено відомості до ЄДРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, однак в матеріалах справи відсутні докази щодо закінчення кримінального провадження та встановлення вини інших осіб при неправомірному оформленні кредиту та подальшому перерахуванні коштів з карткового рахунку, відкритого на ім`я Відповідача.
ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що після надходження на її рахунок кредитних коштів, а також переказів цих кредитних коштів, відповідачка виконала свій обов`язок негайно повідомити АТ «SENSE BANK» про виявлення факту платіжних операцій, які вона не виконувала. Адже, до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач ОСОБА_1 .
Відповідачка не надала доказів того, що вона повідомляла АТ «SENSE BANK» про платіжні операції, які не виконувалися ним (чи втрату електронного платіжного засобу), а також доказів того, що АТ «SENSE BANK» зупиняв здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Також звертаємо увагу, що і до правоохоронних органів відповідачка звернулася лише 24.11.2025 року, через місяць після здійснення, на її думку, шахрайський дій невідомими особами по його рахунку.
Окрім цього зазначає, відповідачкою було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту, тобто відповідачка самостійно для себе визначила необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами договору, після чого проявила намір вступити з Кредитодавцем в договірні відносини на умовах визначеного кредитного договору. ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. 
Проте, Відповідачка правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористалася. Відповідно до умов кредитного договору, кошти надано Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у Кредитодавця, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок Позичальника, оскільки такі документи є банківською таємницею, та відповідно до п.35 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку.
Згідно ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта – є банківською таємницею.
Також, представник позивача зазначив, що відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачка, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати. Позивач надає свої заперечення та докази, які їх обгрунтовує у формі відповіді на відзив або заперечень для спростування позиції останнього.
У відповідності до умов договору, кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні кредитного договору, а саме: у НОМЕР_1 . Оскільки, відповідно до кредитного договору відповідачкою при укладанні договору зазначено картку Позичальника у НОМЕР_1 емітовану банком України, вказану особисто Позичальником для перерахування кредитних коштів. ати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів. Також, відповідачка має право подати до суду власний розрахунок або, згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України, висновок експерта, складений на її замовлення. Відповідачкою не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок Позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Позивачем було надано до суду всі наявні документи за Кредитним договором, які були передані Первісним кредитором до ТОВ «ФК ЄАПБ» в рамках укладеного Договору Факторингу. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін. 
Також, представник позивача з метою ґрунтовного, повного та об`єктивного вирішення справи заявив клопотання про витребування доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитних коштів. 
Крім того, представник позивача вважає, що сторона позивача надала достатньо належних доказів наявності у відповідачки заборгованості за кредитними договорами. Враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідачка у Відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги. А тому, просить відзив на позовну заяву залишити без задоволення.
За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що 04 жовтня 2025 року ОСОБА_1 з ТОВ «МІЛОАН» уклала договір позики №7065886.
Згідно з п.1 Договору позики, за цим договором Кредитодавець зобов`язався на умовах визначених Договором, на строк визначений п.1.3. договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2.. Договору у кредит, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом відповідно до Графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки /терміни, що визначені Договором. Типом кредиту є кредит. 
Відповідно до пунктів 1.2-1.3. Договору, сума позики становить 5000,00 грн, строк позики – 356 днів, кредит надається 04.10.2025 року, дата повернення 25.09.2026 року. 
Відповідно до п. 1.5. Загальні витрати за кредитом складають 17310,00 грн, денна процентна ставка складає 0,97 %. Орієнтовна реальна річна процентна ставка дорівнює 2580,18 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 22310,00 грн. 
Відповідно до п. 1.5.1. комісія за надання кредиту становить 1250,00 грн, комісія за обслуговування кредиту 16060,00 грн. Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, нараховуються за ставкою 0,0010% річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 0,0010% річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів. Тип процентної ставки фіксована. 
Відповідно до п. 6 Договору його укладено в електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, створений інформаційно-комунікаційній системі та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Підписання кредитного договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомилася, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано відповідачкою накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, про що свідчить також пункт 10 договору, юридичні адреси та реквізити сторін.
Зі змісту платіжного доручення № 163431478 від 04.10.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала 04.10.2025 року на картку НОМЕР_1 кошти в сумі 5000,00 грн, призначення платежу: кошти згідно договору №7065886.
Згідно з розрахунком заборгованості, за договором №7065886 від 04.10.2025, загальна заборгованість відповідача за договором перед ТОВ «Мілоан» станом на 24.02.2025 становить 20 090,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту – 1200,00 грн, заборгованість по комісії за обслуговування кредиту 5 840, 00 грн, заборгованість за неустойкою (штраф, пеня) – 8000,00 грн.
24.02.2026 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №24022026, відповідно до умов якого, ТОВ «МІЛОАН» за плату відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» своє право грошової вимоги до боржників, в тому числі право вимоги за договором позики №7065886, щодо відповідачки.
Факт відступлення боргу підтверджується реєстром боржників, відповідно до якого за порядковим номером 585 передано борг ОСОБА_1 за договором позики №7065886 в сумі 20 090,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту – 1200,00 грн, заборгованість по комісії за обслуговування кредиту 5 840, 00 грн, заборгованість за неустойкою (штраф, пеня) – 8000,00 грн.
08 жовтня 2025 року ОСОБА_1 з ТОВ «МІЛОАН» уклала договір позики №1302026.
Згідно з п.1 Договору позики, за цим договором Кредитодавець зобов`язався на умовах визначених Договором, на строк визначений п.1.3. договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2.. Договору у кредит, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом відповідно до Графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки /терміни, що визначені Договором. Типом кредиту є кредит. 
Відповідно до пунктів 1.2-1.3. Договору, сума позики становить 3000, 00 грн, строк позики – 360 днів, кредит надається 08.10.2025 року, дата повернення 03.10.2026 року. 
Відповідно до п. 1.5. Загальні витрати за кредитом складають 10446,00 грн, денна процентна ставка складає 0,97%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка дорівнює 2418,52 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 13446,00 грн. 
Відповідно до п. 1.5.1.-1.5.2. комісія за надання кредиту становить 810,00 грн, яка нараховується за ставкою 27.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту, комісія за обслуговування кредиту 9636,00 грн, що нараховується за ставкою 14.60 відсотків від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановлені Графіком платежів, який є додатком №1 до цього Договору. 
Згідно п. 1.5.3 проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, нараховуються за ставкою 0,0010 % річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 0,0010% річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів. Нараховані згідно п.1.5.3 та 1.5.4 Договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування, складатимуть: 0.00 грн. (п.1.5.4. Договору).
Тип процентної ставки фіксована.
Згідно п.2.1. кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 . 
Відповідно до п.2.4.1. Позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом, комісії за надання та обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) в розмірі та у терміни, що встановлені у Графіку платежів, наведеному у додатку №1 до Договору, що є невід`ємною частиною Договору. Позичальник має сплачувати поточний загальний платіж за розрахунковий період в день закінчення розрахункового періоду (дату платежу), згідно Графіку платежів. Сплата заборгованості до настання дати платежу не звільняє Позичальника від необхідності сплати заборгованості в дату платежу, проте може зменшувати її розмір. Сплата заборгованості після спливу дати платежу призводить до прострочення і є підставою виникнення у Позичальника додаткових обов`язків щодо сплати штрафів та/або процентів, згідно розділу 4 Договору.
Згідно розділу 4 Договору у разі прострочення Позичальником зобов`язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно Графіку платежів) та/або сплати процентів за його користування та/або комісій та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору та Графіку платежів, Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Кредитодавця штраф у розмірі 1000 гривень за кожний випадок порушення (невиконання або неналежного виконання) зобов`язання зі сплати платежів у визначені Графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більш ніж 2 днів.
Відповідно до п. 6 Договору його укладено в електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, створений інформаційно-комунікаційній системі та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Підписання кредитного договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомилася, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано відповідачкою накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, про що свідчить також пункт 10 договору, юридичні адреси та реквізити сторін.
Зі змісту платіжного доручення №46807089 від 08.10.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала 08.10.2025 року на картку № НОМЕР_1 кошти в сумі 3000,00 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості, за договором №1302026 від 08.10.2025, загальна заборгованість відповідачки за договором перед ТОВ «Мілоан» станом на 26.02.2026 становить 13 314,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 3000,00 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту – 810,00 грн; заборгованість по комісії за обслуговування кредиту – 3504,00 грн, заборгованість за неустойкою (штраф, пеня) – 6000,00 грн.
26.02.2026 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №1302026, відповідно до умов якого, ТОВ «МІЛОАН» за плату відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» своє право грошової вимоги до боржників, в тому числі право вимоги за договором позики №1302026, щодо відповідачки.
Факт відступлення боргу підтверджується реєстром боржників, відповідно до якого за порядковим номером 444 передано борг ОСОБА_1 за договором позики №1302026 в сумі 13 314,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 3000,00 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту – 810,00 грн; заборгованість по комісії за обслуговування кредиту – 3504,00 грн, заборгованість за неустойкою (штраф, пеня) – 6000,00 грн.
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Так, порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У даній справі договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідачки для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Такий правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01.11.2021 у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Наявні вище докази у справі в своїй сукупності належним чином свідчать про укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» кредитного договору №7065886 від 04.10.2025 та кредитного договору №103237602 від 08.10.2025, та відповідно, наявність у відповідачки заборгованості за такими кредитними договорами. 
Суд зазначає те, що ТОВ «Мілоан» є не банківською, а фінансовою установою, а тому укладаючи кредитний договір та заповнюючи анкету-заяву на отримання кредитних коштів, позичальник, вказуючи номер карткового рахунку, на який бажає отримати кредитні кошти, діє за власною волею, а фінансова установа, в свою чергу, не має повноважень на встановлення власника такого рахунку, оскільки така інформація є банківською таємницею.
Крім того, відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Позивач підтвердив своє право вимоги за кредитними договорами №7065886, №1302026 згідно Договорів факторингу № 24022026 від 24.02.2026, № 26022026 від 26.02.2026.
Таким чином, судом встановлено, що 04 жовтня 2025 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №7065886 та 08 жовтня 2025 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №1302026.
Відповідачка підписала договори за допомогою електронного цифрового ідентифікатора, який був надісланий на її електронну пошту.
Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині».
Суд відхиляє покликання відповідачки на те, що відсутні докази підписання нею кредитних договорів, оскільки у вказаному договорі наявні її особисті дані, зокрема, дата народження, серія та номер паспорта, податковий номер, зареєстроване місце проживання, фактичне місце проживання, номер платіжної карти, яка належить ОСОБА_1 , а також адреса електронної пошти.
Щодо звернення відповідачки до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій, то згідно наданих суду доказів стороною відповідачки вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_1 про вчинення відносно неї кримінальних правопорушень, за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 182 КК України, на даний час слідчим відділенням ВП №1 Чортківського РУП Тернопільської області проводиться досудове розслідування, винних осіб не встановлено.
Відтак посилання відповідачки на те, що матеріали справи не містять доказів укладення кредитного договору та його підписання відповідачкою є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються наведеними обставинами та дослідженими доказами.
Суд дійшов висновку, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за вищезазначеними договорами не виконала, у передбачений в договорах строк кошти (суми позики) не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість: за договором, укладеним з ТОВ «Мілоан» №7065886 від 04.10.2025 – заборгованість на загальну суму 20 090,00 з яких складається з суми заборгованості за основним зобов`язанням - 5000,00 грн, заборгованість по комісії за надання кредиту – 1250,00 грн, заборгованість по комісії за обслуговування кредиту – 5840,00 грн, заборгованість за неустойкою (штраф, пеня) – 8000,00 грн. 
За договором, укладеним з ТОВ «Мілоан» №1302026 від 08.10.2025 –заборгованість на загальну суму 13 314,00 грн, з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням - 3000,00 грн, заборгованість по комісії за надання кредиту – 810,00 грн, заборгованість по комісії за обслуговування кредиту – 3504,00 грн, заборгованість за неустойкою (штраф, пеня) – 6000,00 грн. 
ТОВ «Мілоан» надало відповідачці ОСОБА_1 кредит на загальну суму 8 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням №163431478 від 04.10.2025, платіжним дорученням № 46807089 від 08.10.2025.
Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договори про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників у Реєстрі боржників, про що також був складений Витяг з Реєстру боржників до договорів факторингу.
Факт відступлення боргу підтверджується витягом з Реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги боржників, відповідно до якого під порядковим №585 передано борг ОСОБА_1 за кредитним договором №7065886в сумі 20090,00 грн, з яких: прострочена заборгованість по кредиту 5000,00 грн, заборгованість по комісії за надання кредиту 1250, 00 грн, заборгованість по комісії за обслуговування кредиту – 5840,00 та 8000,00 грн заборгованість за неустойкою.
Факт відступлення боргу підтверджується витягом з Реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги боржників, відповідно до якого під порядковим №444 передано борг ОСОБА_1 за кредитним договором №1302026в сумі 13 314,00 грн, з яких: прострочена заборгованість по кредиту 3000,00 грн, заборгованість по комісії за надання кредиту 810,00 грн, заборгованість по комісії за обслуговування кредиту 3504,00 грн, та 6000,00 грн заборгованість за неустойкою.
Тому у суду відсутні підстави для сумніву, що ОСОБА_1 не було перераховано визначену умовами договору суму кредитних коштів, що підтверджується наведеними доказами та не спростовано відповідачкою, яка будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору не заявляла.
Таким чином, встановивши факт укладення між первісним кредитором та відповідачкою кредитних договорів, а також факт отримання відповідачкою коштів за кредитними договорами та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору та у строки визначені сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», яке у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за кредитним договором, заборгованості.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (частина друга статті 1050 ЦК України).
Вирішуючи питання стягнення комісії, суд виходить із такого.
Згідно пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 січня 2023 року зазначила, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21) вказано, що відповідно до частини другої статті 8 «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту(пункти 1.5.1. та 1.5.2.). Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування.
З огляду на вищезгадані положення законодавства України суд не заперечує право банку встановлювати комісію за розрахунково-касове обслуговування.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові № 199/7014/20 від 01.02.2023 року.
Однак, судом встановлено, що ні в договорах, ні в графіках, ні в Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в ТОВ «Мілоан» чи інших наданих позивачем доказах не передбачено, які саме послуги банку включаються в обслуговування кредиту позивача.
Таким чином, в кредитних договорах банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачці позивачем та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, а тому положення кредитних договорів щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові № 204/224/21 від 06.11.2023 року.
Разом з тим до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, в тому числі встановлювати вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
В умовах кредитних договорів укладених з відповідачкою ОСОБА_1 № 7065886 від 04.10.2025 та №1302026 від 08.10.2026 року встановлено комісію за надання та обслуговування кредиту однак, встановивши сплату комісійної винагороди за надання та обслуговування кредиту банк не повідомив, які саме послуги надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору є несправедливими.
Позивач не надав докази на підтвердження справедливості умов договорів щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг за обслуговування кредиту, за які банком встановлена комісія.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові № 199/7014/20 від 01.02.2023 року.
За таких обставин, суд вважає, що умови кредитних договорів, які встановлюють комісію є недійсними відповідно до положень статей 203, 215 ЦК України, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином, судомо встановлено, що позивачем нараховано за договором, укладеним з ТОВ «Мілоан» №7065886 від 04.10.2025 заборгованість по комісії за надання кредиту в розмірі 1250,00 грн та заборгованість по комісії за обслуговування кредиту в розмірі 5840,00 грн; за договором, укладеним з ТОВ «Мілоан» №1302026 від 08.10.2025 заборгованість по комісії за надання кредиту в розмірі 810,00 грн та заборгованість по комісії за обслуговування кредиту становить 3504,00 грн, що складає на загальну суму 11 404,00 грн.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що положення кредитних договорів щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту та комісії за обслуговування кредиту суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договорів, а відтак відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за комісією за надання кредитів в загальному розмірі 11 404,00 грн.
У задоволенні вимог позивача про стягнення простроченої суми заборгованості за комісією на загальну суму 11 404,00 грн слід відмовити.
Оскільки відповідачка не виконала свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за договорами у встановлений ними строк, позовні вимоги про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням на загальну суму 8000,00 грн, належить задовольнити.
Щодо позовних вимог про стягнення із відповідачки штрафних санкцій (неустойки, пені) на загальну суму 14000,00 грн, то такі задоволенню не підлягають і в цій частині в позові слід відмовити, з огляду на наступне.
Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Частиною 1статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до частини 1статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оскільки Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 та затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ,в Україні введено воєнний стан, який неодноразово Указами Президента України продовжувався і діє до цього часу, суд вважає, що позичальник підлягає звільненню від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за прострочення виконання зобов`язання з повернення грошових коштів, починаючи у зв`язку із веденням режиму воєнного стану на всій території України.
Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні.
Таким чином, суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором №7065886 від 04.10.2025 у розмірі 5000,00 грн; за кредитним договором №1302026 від 08.10.2025 року суму заборгованості у розмірі 3000,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволені частково 8000,00 грн х 100 % : 33404,00 грн = 23,94 %, тому з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення 637,38 грн сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог.
На підставі ст.ст. 512, 514, 1077, 1078 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: м. Бровари, вул. Лісова, будинок 2, Київська область, код ЄДРПОУ 35625014, заборгованість за: 

- договором №7065886, укладеним 04 жовтня 2025 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн; 

- договором №1302026, укладеним 08 жовтня 2025 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 

В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: м. Бровари, вул. Лісова, будинок 2, Київська область, код ЄДРПОУ 35625014 понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 637 (шістсот тридцять сім) грн 38 коп. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: м. Бровари, вул. Лісова, будинок 2, Київська область, код ЄДРПОУ 35625014. 

Відповідачка: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуюча: