ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 липня 2026 року м. Житомир справа № 240/6814/26
категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, про:
- визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині примусового доставлення до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , із порушенням встановленого порядку, не направлення на проходження військово-лікарської комісії, не вручення мобілізаційного розпорядження особисто під підпис, формування та включення до команди на відправку до військової частини НОМЕР_1 , не вжиття заходів професійно-психологічного відбору під час повторного призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період, неможливості працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 повторного призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, з урахуванням вимог пункту 4 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, неврахування працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 обставин, що виключали виконання військового обов`язку у зв`язку із релігійними переконаннями, що також виключали можливість повторного призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_1 ;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 в особі командира цієї військової частини ухвалити рішення про звільнення ОСОБА_1 від проходження військової служби та виключити його зі списків особового складу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивач, ОСОБА_1 , за час перебування на обліку добросовісно виконував усі вимоги чинного законодавства щодо правил військового обліку. 06.12.2025 року Позивач по дорозі на роботу був затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 . Без вручення повістки, без проведення фотофіксації відбулося адміністративне затримання Позивача та його невідкладне відправлення у складі команди в розпорядження Військової частини НОМЕР_1 . Такі дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 Позивач вважає протиправними. Більш того, Позивач не був направлений на проходження ВЛК, особисто під підпис не було вручено мобілізаційне розпорядження, не було вжито заходів професійно-психологічного відбору під час повторного призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період, не були враховані обставини, які через релігійні переконання виключають його повторний призов на військову службу.
На думку Позивача та його представника, такі незаконні дії щодо мобілізації Позивача є підставою для звільнення Позивача з військової служби та виключення зі складу військової частини НОМЕР_1 . 
На підтвердження таких доводів в позові наведені посилання на рішення ЄСПЛ, рішення Верховного Суду, рішення судів адміністративної юрисдикції першої та апеляційної інстанції.

Ухвалою від 18.03.2026 року позовну заяву (нова редакція) прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача - 1, ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує. Стверджує, що станом на 06.12.2025 року Позивач перебував на військовому обліку та не мав права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Підтверджує, що 06.12.2025 року працівниками поліції Позивач був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку та спосіб, визначений чинним законодавством, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання Позивача.
Відповідно до доводів представника Відповідача рішенням ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 ще від 18.12.2024 року Позивач був визнаний придатним для проходження військової служби. Одночасно Позивач був направлений для проходження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно висновку якої від 06.12.2025 року було підтверджено придатність Позивача до проходження військової служби. 
На думку представника Відповідача-1, приналежність Позивача до будь-якої релігійної організації не звільняє від призову на військову службу.

Представник Відповідача - 2, Військової частини НОМЕР_1 , подав до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує. Підтверджує, що Позивача з 10.12.2025 року згідно наказу №353 зараховано до списків особового складу. На думку представника Відповідача - 2 такий наказ є актом індивідуальної дії і вичерпав свою дію своїм виконанням.
Представник Відповідача - 2 зазначає про безпідставність позовних вимог в частині щодо звільнення Позивача з військової служби. Вважає, що підстави для такого звільнення визначені в статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та є вичерпними, але в позові не зазначається про жодну із таких підстав для звільнення Позивача з військової служби.

У відповіді на відзив представника Відповідача-1 представник Позивача підтверджує обґрунтованість позовних вимог і додатково зазначає про відсутність жодних підтверджень щодо вручення Позивачу повістки, мобілізаційного розпорядження та щодо вжиття заходів професійно-психологічного відбору під час повторного призову на військову службу під час мобілізації. Вважає неналежним висновок ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 від 06.12.2025 року по причині відсутності підпису Позивача про ознайомлення з таким висновком та можливості Позивача надати медичні документи про стан здоров`я. 
На думку представника Позивача, Позивач в силу вимог статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" має право на відстрочку як особа, що входить до складу релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні", що належить до критично важливих організацій, а тому Позивач вважається заброньованим на період мобілізації. 

У відповіді на відзив представника Відповідача - 2 представник Позивача підтверджує обґрунтованість позовних вимог, погоджується, що незаконна мобілізація в розумінні вимог Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не є самостійною підставою для звільнення з військової служби. Разом з тим, на думку представника Позивача судовою практикою визнано, що протиправні дії, допущені при мобілізації та проведенні ВЛК є підставою для припинення військової служби. 

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , є військовозобов`язаним та з 30.11.1999 року перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 23.06.2015 року - в ІНФОРМАЦІЯ_6 , а з 13.12.2022 року - в ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Судом встановлено, що згідно висновку ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 від 18.12.2024 року Позивач визнаний придатним для проходження військової служби.

Судом встановлено, що 06.12.2025 року в 12 годині 56 хвилин уповноваженими особами територіальних органів Національної поліції Позивач був затриманий у зв`язку з необхідністю доставляння до ІНФОРМАЦІЯ_3 по причині вчинення адміністративного правопорушення.
Вказані обставини підтверджуються копією протоколу АА № 119885 про таке адміністративне затримання Позивача, яка до справи долучена представником Позивача та представником Відповідача-1 (а.с. 29 т.1 та а.с.41 т.2).
В зв`язку з цим суд зазначає про безпідставність доводів представника Позивача щодо протиправності дій ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині примусового доставлення до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Одночасно суд звертає увагу Позивача та його представника, що дії тих чи інших уповноважених осіб, зумовлених притягненням фізичної особи до адміністративної відповідальності (адміністративним затриманням, складанням протоколу про адміністративне правопорушення, прийняття постанови (рішення) про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої Кодексом України по адміністративні правопорушення, тощо) не віднесено до юрисдикції окружних адміністративних судів.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 та пункту 1 частини 1 статті 20 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. 
Таким чином, правомірність дій тих чи інших суб`єктів владних повноважень щодо адміністративного затримання Позивача 06.12.2025 року, правомірності оформлення такого затримання та притягнення до адміністративної відповідальності не є предметом судового розгляду в межах даної справи. 

Судом встановлено, що згідно висновку (довідки) ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.12.2025 року, а не ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , як помилково стверджує представник Позивача, Позивач за результатами медичного огляду визнаний придатним для проходження військової служби. Копія такого висновку долучена до справи та досліджена судом (а.с.95 т.2).
Одночасно суд зазначає, що у постанові ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 у формі довідки від 06.12.2025 року відображено, що при прийнятті рішення щодо придатності Позивача до військової служби в ході медичного огляду враховано наявність у Позивача відповідного захворювання за відповідним діагнозом.
Суд часткового погоджується із доводами представника Позивача щодо відсутності на вказаній постанові ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 у формі довідки від 06.12.2025 року відмітки про ознайомлення позивача з цим висновком. 

Суд враховує, що правовідносини щодо визначення придатності за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних врегульовані правовими нормами Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (наділ - Положення №402) в редакції на час виникнення таких відносин.

Як вже зазначалося судом, 06.12.2025 року ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 було проведено медичний огляд Позивача, за результатами якого його було визнано придатним до військової служби. Таке рішення ВЛК оформлено відповідною довідкою. 
За приписами п.2.1 глави 2 розділу I Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Як зазначено в п.20.1 глави 20 розділу II Положення №402, постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів.
В розумінні вимог п.20.3 глави 20 розділу II Положення №402 при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймаються, окрім інших, постанови такого змісту: а) "Придатний": до військової служби.
Зазначене дає підстави суду зробити висновок, що постанова ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 у формі довідки від 06.12.2025 року про придатність Позивача до військової служби узгоджується із вимогами Положення №402 та є обов`язковою до виконання.
Відсутність на такій постанові ВЛК у формі довідки підпису Позивача не позбавляє її легітимності.

Суд вважає безпідставними доводи представника Позивача, що при проведенні медичного огляду ВЛК Позивач був позбавлений можливості надати медичні документи на підтвердження стану здоров`я, а саме:
- копія виписки із історії хвороби №92, виданою Волноваською районною лікарнею, за січень 2009 року;
- копія довідки, виданої КЛПУ "Донецьке обласне клінічне територіальне медичне об`єднання" за квітень 2010року; 
- копію протоколу магнітно-резонасного дослідження поперекового відділу хребта Позивача, проведеного КНП "Обласна клінічна лікарня ім.О.Ф.Горбачевського" Житомирської обласної ради від 10.08.2025 року.

Як вже зазначалося судом, ВЛК Позивач проходив також 18.12.2024 року. Під час проходження ВЛК Позивач не був позбавлений надати копії зазначених медичних документів.
Як вже зазначалося судом, у постанові ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 у формі довідки від 06.12.2025 року відображено, що при прийнятті рішення щодо придатності Позивача до військової служби в ході медичного огляду враховано наявність у Позивача відповідного захворювання за відповідним діагнозом, який узгоджується із інформацією, що міститься в протоколі магнітно-резонасного дослідження поперекового відділу хребта Позивача, проведеного КНП "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф.Горбачевського" Житомирської обласної ради від 10.08.2025 року.

Судом встановлено, що згідно наказу Відповідача-1 №193 від 06.12.2025 року Позивача було призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Суть спірних відносин між сторонами в іншій частині позовних вимог зведена виключно до правомірності дій Відповідача-1 щодо призову Позивача на військову службу під час мобілізації. 

Суд враховує, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до доводів Позивача та його представника Позивач в силу вимог статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" має право на відстрочку як особа, що входить до складу релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні", що належить до критично важливих організацій, є заброньованим на період мобілізації.
Безспірно відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (надалі - Закон №3543-XII) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
Алгоритм дій щодо бронювання під час воєнного стану військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час, які працюють або проходять службу на відповідних підприємствах, установах та організаціях, врегульовано правовими нормами Порядку бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 р. № 76 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 листопада 2024 р. № 1332) (надалі - Порядок №76).

Суд не заперечує доводи представника Позивача щодо певного статусу релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні".
Разом з тим, відповідний статус підприємства, установи чи організації автоматично не надає особам, які перебувають у складі таких установ чи організацій чи в трудових відносинах з ними статусу військовозобов`язаних, які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за такими підприємствами, установами чи організаціями.
Більш того, відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII та пункту 27 Порядку №76 лише перебування особи на спеціальному військовому обліку на строк дії відстрочки в розумінні вимог Закону засвідчує, що така військовозобов`язана особа не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, як заброньована на період мобілізації та на воєнний час за відповідним підприємством, установою чи організацією.
Доводи представника Позивача щодо наявності у Позивача права на відстрочку призову на військову службу під час мобілізації по причині його бронювання за релігійною організацією "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні" суд розцінює виключно як припущення, так як жодних належних та допустимих доказів щодо перебування Позивача на спеціальному військовому обліку осіб із таким статусом суду не надано.

Суд вважає безпідставними також доводи представника Позивача, що призов Позивача на військову службу під час мобілізації в особливий період слід вважати протиправним також по причині невручення Позивачу в установленому порядку відповідної повістки та мобілізаційного розпорядження.
Безспірно, процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, врегульовано правовими нормами Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (надалі - Порядок №560).
Призов резервістів та військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку в районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, на військову службу під час мобілізації, на особливий період до розвідувальних органів України чи СБУ здійснюється відповідно до розпоряджень Генерального штабу Збройних Сил (пункт 8 цього ж Порядку).

Суд погоджується із доводами представника Позивача, що відповідно до вимог пункту 28 Порядку №560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.
Разом з тим, представник Позивача не врахував, що 06.12.2025 року мало місце адміністративне затримання та доставлення Позивача органами (підрозділами) поліції до Відповідача-1 як військовозобов`язаного, який вчинив адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Адміністративне затримання таких осіб здійснюється незалежно від їх місця перебування на військовому обліку. У такому разі особа доставляється до найближчого територіального центру комплектування та соціальної підтримки або органів СБУ, або відповідних підрозділів розвідувальних органів, що повністю узгоджується із вимогами пункту 16 Порядку №560.

Аналогічно представник Позивача не врахував, що відповідно до вимог пункту 68 Порядку №560 лише у мирний час під час визначення призначення резервіста або військовозобов`язаного на особливий період та включення його до складу військових команд для комплектування військових частин (установ) вони проходять медичний огляд, за результатами якого таким особам оформляється довідка з висновком щодо придатності до військової служби. Строк дії такої довідки становить п`ять років. Придатним до військової служби резервістам та військовозобов`язаним вручається мобілізаційне розпорядження.
Судом встановлено, що після підтвердження за результатами медичного огляду 06.12.2025 року придатності Позивача до військової служби включення Позивача до складу військової частини, а саме до військової частини НОМЕР_2 , визначено наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.12.2025 року №193, що виключало потребу вручення Позивачу мобілізаційного розпорядження. Копія такого наказу долучена до справи та досліджена судом (а.с.96 т.2).
Суд вважає безпідставними доводи представника Позивача, що Відповідачем в ході мобілізації Позивача на військову службу допущено порушення конкретних правових норм Інструкції з організації професійно-психологічного відбору у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 12 вересня 2022 року № 272 (надалі - Інструкція №272).
Представник Позивача не врахував, що відповідно до вимог підпункту 2 пункту 4 розділу ІІ Інструкції №272 завданнями груп професійно-психологічного відбору у районних (об`єднаних районних), міських (районних у містах, об`єднаних міських) ТЦК та СП, ТЦК та СП міст Києва та Севастополя є участь у відборі кандидатів для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, осіб із числа резервістів в особливий період та формування висновку щодо їх придатності до проходження військової служби.
Представник Позивача не врахував, що наведені ним правові норми пункту 2 розділу ІІІ Інструкції №272 регулюють відносини щодо проведення таких заходів професійно-психологічного відбору з відображенням результатів в картах професійно-психологічного відбору кандидата та відповідних бланках результатів тестувань виключно з кандидатами на військову службу за контрактом у Збройних Силах України.

Суд вважає безпідставними також доводи Позивача та його представника, що наявність кримінального провадження за обвинуваченням Позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України, виключало можливість повторного призову Позивача на військову службу під час мобілізації на особливий період.
Разом з тим, Позивач та його представник не врахували, що відповідно до вимог підпункту "в" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ саме набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі, є підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час дії воєнного стану.
Всупереч вказаним вимогам Позивач та його представник не надали жодних доказів щодо наявності на час мобілізації Позивача та на час ухвалення судового рішенні даній справі, обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, яким призначено Позивачу покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі.

Таким чином, позовні вимоги Позивача в частині щодо протиправності дій ІНФОРМАЦІЯ_3 при проведенні мобілізації Позивача не відповідають обставинам справи, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають. 

Як вже зазначалося судом, позовні вимоги до Відповідача -2 зведені виключно до зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 ухвалити рішення про звільнення ОСОБА_1 від проходження військової служби та виключити його зі списків особового складу.
Доводи Позивача та його представника в цій частині позовних вимог зведена виключно до того, що протиправні дії, допущені при мобілізації Позивача та при проведенні ВЛК відносно Позивача є підставою для припинення військової служби.
Суд погоджується із доводами Відповідача -2, наведеними і відзиві на позов, що підстави для звільнення особи з військової служби визначені в статті 26 Закону №2232-ХІІ та є вичерпними.

Більш того, суд враховує, що правовими нормами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (зі змінами та доповненнями) (надалі - Положення №1153), визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі
Як зазначено в пункті 233 цього Положення, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
- підстави звільнення з військової служби;
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки чи відповідний підрозділ розвідувального органу Міністерства оборони України (для військовослужбовців, які є співробітниками цього розвідувального органу), до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Всупереч вказаним вимогам в позові не зазначено про подання Позивачем відповідного рапорту до Відповідача-2 щодо звільнення з військової служби.
Всупереч вказаним вимогам в позові не зазначено про наявність підстав, передбачених підпунктом 1 пункту 35 цього Положення, для звільнення Позивача з військової служби без подання відповідного рапорту.

Одночасно суд зазначає, що відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при вирішенні даного спору враховує висновок Верховного Суду щодо застосування до спірних відносин правових норм статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", який наведено в постанові від 05.02.2025 р. у справі №160/2592/23.
У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що сам факт непроходження Позивачем медичного огляду під час його призову не є свідченням непридатності позивача до військової служби та не є підставою для звільнення позивача з військової служби відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка визначає виключний перелік таких підстав.
Верховний Суд наголосив, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.

При вирішенні даного спору суд враховує, що відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, окрім іншого, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Таким чином, суд позбавлений права ухвалити рішення про зобов`язання Відповідача-2 здійснити дії, які не відповідають ні вимогам Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" ні вимогам Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. 

Як вже зазначалося судом, відповідно до приписів частини 5 статі 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Наведені в позові посилання на судові рішення Верховного Суду не містять висновків Верховного Суду про застосування конкретних правових норм, які суд застосував при вирішенні даного спору, а тому суд позбавлений обов`язку врахувати такі рішення при вирішення даного спору.

В розумінні приписів частини 5 статі 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд позбавлений обов`язку при вирішенні спору застосовувати висновки адміністративних судів першої та апеляційних інстанцій, наведених в позові.

Суд звертає увагу Позивача та його представника, що в розумінні вимог статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Суд зазначає, що предметом даного спору не є правомірність дій уповноважених посадових осіб щодо розгляду звернень Позивача від 25.03.2024 року на адресу Житомирської ОДА, від 24.01.2023 року, від 22.03.2024 року та від 10.11.2025 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо "заміни служби у Збройних Силах на службу не військову" на підставі релігійних переконань.
Ні Житомирська ОДА ні ІНФОРМАЦІЯ_9 і їх посадові особи не зазначені Відповідачами по даній справі. До таких осіб не заявлено жодних позовних вимог.
По цій причині суд не надає оцінки діям чи бездіяльності зазначених суб`єктів владних повноважень в контексті права Позивача сповідувати відповідну релігію. 
З цих підстав суд при вирішенні даного спору не враховує ті чи інші висновки щодо гарантій прав особи сповідувати відповідну релігію, наведені у рішеннях ЄСПЛ, посилання на які зазначені в позовній заяві.

Таким чином, позовні вимоги Позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Одночасно суд зазначає про відсутність підстав для задоволення клопотання представника позивача про витребовування відповідних доказів так як докази, які підлягали дослідженню судом та врахуванню при вирішенні спору, надані суду сторонами самостійно.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні. 

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

17.07.26