ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2026 року
м. Харків
справа № 643/11281/23
провадження № 22-ц/818/118/26
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого Тичкової О.Ю.
суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,
за участі секретаря судового засідання Риндіч О.Б.
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 
заінтересовані особи – ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Військова частина НОМЕР_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу Лукаш Ольги Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 березня 2025 року в складі судді Афанасьєва В.О.,-
ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2023 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про оголошення громадянина України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під час несення військової служби та захисту Вітчизни у зоні безпосередніх бойових дій у районі населеного пункту Кузьмине Сєвєродонецького району Луганської області.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що починаючи з листопада 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу за місцем реєстрації останнього, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки подружжя, спільний бюджет, піклувалися один про одного, виховували доньку заявниці від першого шлюбу. 23 липня 2022 року ОСОБА_4 у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України було мобілізовано. Починаючи з 08 серпня 2022 року він проходив військову службу на посаді кулеметника 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . 01 грудня 2022 року Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) між ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 02 грудня 2022 року зроблено відповідний актовий запис за N 502. 02 березня 2023 року ОСОБА_1 отримала від ІНФОРМАЦІЯ_3 «Повідомлення про зниклого безвісті» вих. N 12/1705 від 02.03.2023, у якому зазначалося, що кулеметник 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 14 лютого 2023 року зник безвісті перебуваючи на позиції та виконуючи бойові завдання у районі населеного пункту Кузьмине Луганської області. Відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) N 160 від 15 лютого 2023 року, який видано на підставі рапорту начальника медичної служби - начальника медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_5 N 659 від 15 лютого 2023 року, було призначено службове розслідування з метою уточнення причин та умов при яких зник безвісти кулеметник 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 . 
Згідно відповіді керівника Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення Військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України ОСОБА_6 вих. № 33/7-Б-5985в від 21 червня 2023 року, у них наявна інформація про факт зникнення ОСОБА_4 , у зв`язку з чим вони продовжують здійснювати послідовну взаємодію з органами державної влади щодо його пошуку. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обстави № 20230915-869 від 15 вересня 2023 року, ОСОБА_4 , з 13 вересня 2023 року набув статус особи, яка зникла безвісти за особливих обставин.
Таким чином командуванням Військової частини НОМЕР_1 та Заявником були вжиті всі можливі заходи, щодо пошуку ОСОБА_4 , та взагалі будь-якої інформації щодо його місцезнаходження, або де наразі його тіло. Інформація, яка б спростовувала його загибель, відсутня, його тіло дотепер не повернуто до території країни. Наразі він є безвісти зниклим за особливих обставин, однак матеріали службового розслідування за фактом його зникнення дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , уродженець м. Харків, загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 під час несення військової служби та захисту Вітчизни у зоні безпосередніх бойових дій у районі населеного пункту Кузьмине Сєверодонецького району Луганської області.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 березня 2025 року заяву задоволено.
Оголошено громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, кулеметника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Харкові, РНОКПП НОМЕР_2 , загиблим ІНФОРМАЦІЯ_5 під час несення військової служби та захисту Вітчизни у зоні безпосередніх бойових дій у районі населеного пункту Кузьмине Сєвєродонецького району Луганської області.
Днем смерті ОСОБА_4 вважати день набрання рішенням суду законної сили.
Рішення мотивоване тим, що заявник надав суду належні докази на підтвердження факту загибелі ОСОБА_4 за конкретних обставин, тому оголошення його померлим можливе і до спливу дворічного строку від дня закінчення воєнних дій, але не раніше спливу шести місяців.
Не погодившись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення яким у задоволенні заяви відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції невірно застосовано та тлумачено норму матеріального права. Суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин вимоги ст. 46 ЦК України, оскільки в місці зникнення безвісти ОСОБА_4 проведення бойових дій триває до теперішнього часу, тому заява є передчасною.
Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Кононець С.М., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.
Судом встановлено, що заявник є дружиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 01 грудня 2022 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.20).
Відповідно до Повідомлення про зниклого безвісті № 12/1705 від 02 березня 2023 року ОСОБА_1 отримала сповіщення про те, що солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , кулеметник 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , 14.02.2023 зник безвісти перебуваючи на позиції та виконуючи бойове завдання у районі н.п. Кузьмине Луганської області (копія, а.с.23).
Згідно акту проведення службового розслідування за фактом зникнення безвісти на бойових позиціях в умовах бойових дій військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 у кількості 1 (одної) особи , за результатами службового розслідування, яке було призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.02.2023 № 160, комісією у складі позаштатного юрисконсультавійськової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_7 , начальника групи цивільно-військового співробітництва військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_8 встановлено, що 14.02.2023 на підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_3 обр Тро № 1/1405/ДСК ПКП-Діброва від 14.02.2023 військовослужбовець стрілець 3 відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти солдат ОСОБА_9 в складі відділення з п`ятьох військовослужбовців, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 військової частини НОМЕР_1 прибув на бойові позиції БПВ «Лос-Анжелес» в районі н.п. Кузьмине, Луганської області для виконання бойових завдань. 14.02.2023 близько 12-30 на бойовій позиції «Лос-Анжелес» відбулось бойове зіткнення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 із окупаційними військами російської федерації у вигляді прямого вогневого контакту, в результаті чого військовослужбовці, а саме ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 від отриманих поранень несумісних із життям загинули. На це вказують свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . 14.02.2023 близько 14:00 по бойовій позиції «Лос-Анжелес», де перебували зазначені вище військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , почався масований обстріл із важкої техніки, гранатометів по тилу АГС. Через деякий час на вказану бойову позицію «Лос-Анжелес», з пояснення свідка командира відділення взводу розвідки ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 вказується, що він прибув з групою підтримки, а саме розвідника ОСОБА_20 та стрільця ОСОБА_21 . По прибутті на позиції, в поясненні свідок ОСОБА_22 вказує, що виявив трьох загиблих, а саме ОСОБА_23 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 та поранених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . В поясненні ОСОБА_22 вказує, що загиблі ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 були споряджені в захисні обладунки - бронежилет та захисний шолом. В цей час посилився артилерійсько-мінометний обстріл ворога р/ф. Через масований артилерійсько- мінометний обстріл ворога, та переважаючу кількість ворожої сили р/ф був відданий наказ про відхід розвідників ОСОБА_22 та ОСОБА_20 , стрільця ОСОБА_21 разом з пораненими стрільцями ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . Через вище вказані причини забрати тіла ОСОБА_29 , ОСОБА_25 , ОСОБА_30 , ОСОБА_26 стало неможливим. Забрати тіла загиблих зазначених військовослужбовців на бойовій позиції «Лос-Анжелес», підійти для підкріплення та участі прямому вогневому контакті з ворогом в інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 можливості не було через значну відстань до позиції «Лос-Анжелес», відсутності підтримки збоку важкої техніки та постійній вогневій присутності ворожих сил на ділянці місцевості між зазначеними позиціями. Після завершення вогневого контакту на бойовій позиції «Лос-Анжелес» та її захопленні ворожими окупаційними військами російської федерації, військовослужбовців, забрати тіла загиблих ОСОБА_29 , ОСОБА_25 , ОСОБА_31 стало неможливим. Наразі місцезнаходження тіл загиблих невідоме. Опитані за даним фактом військовослужбовці ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , та ОСОБА_18 повністю підтвердили встановлені у ході службового розслідування обставини та пояснили, що військовослужбовці 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у кількості 3 осіб, а саме ОСОБА_23 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , дійсно виконували бойове завдання на бойовій позиції «Ло-Анжелес». Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_7 зазначена бойова позиція була піддана масованому артилерійському обстрілу та обстрілу з АГС та військової техніки, після чого на вказаній позиції мав місце прямий вогневий контакт, після чого позиція була захоплена ворожими окупаційними військами російської федерації. Про подальшу долю тіл загиблих військовослужбовців, які виконували бойове завдання на вказаній бойовій позиції «Лос-Анжелес» їм нічого не відомо, останні до сусідніх позицій чи на контрольно - спостережний пункт підрозділу не поверталися. Будь-якої іншої інформації щодо обставин їх зникнення опитані військовослужбовці пояснити не змогли. Враховуючи вище викладене, дійшли об`єктивного висновку про те, військовослужбовці 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у складі 3 осіб, ОСОБА_23 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 а саме є такими, що зникли безвісти за особливих умов (під час виконання бойового завдання у зоні безпосередніх бойових дій). Обставин, які б вказували на те, що зазначені військовослужбовці самовільно залишили місце служби, ухилилися від виконання обов`язків військовослужбовця, не виконали наказ чи розпорядження командира, добровільно здалися у полон, у ході службового розслідування не встановлено. (а.с. 38-40 а).
До матеріалів справи також долучені копії письмових пояснень військовослужбовців, які підтверджують вищезазначені обставини (а.с. 30-36).
Згідно Наказу про результати службового розслідування за фактом загибелі стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 за № 237 від 12.03.2023, у зв`язку із встановленням в ході службового розслідування обставин, визнано кулеметника 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 таким, що загинув у ході виконання службових обов`язків в умовах воєнного стану під час несення військової служби та захисту Батьківщини також визнано військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 таким, що 14.02.2023 зник безвісти за особливих умов (під час виконання бойового завдання у зоні безпосередніх бойових дій) у районі населеного пункту Кузьмине, Луганської області. Після встановлення факту загибелі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 у встановленому законом порядку (у порядку окремого провадження шляхом ухвалення відповідного рішення суду про встановлення юридичного факту та отриманого на його підставі свідоцтва про смерть) здійснити усі належні близьким родичам останнього грошові виплати. (а.с. 28-29)
Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20230915-869 від 15.09.2023, вбачається, що ОСОБА_4 значиться в цьому реєстрі (а.с.43).
Як вбачається з листа ГУ НП в Луганській області від 12.09.2023, у провадженні слідчого управління ГУ НП в Луганській області перебувають матеріали кримінального провадження, зареєстрованого 25.02.2023 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 12023130000000612, за фактом зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. (копія, а.с.68-69).
Судом першої інстанції зазначено, що згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» № 309 від 22.12.2022 бойові дії у Кремінській територіальній громаді Луганської області до якого відноситься н.п. Кузьмине велися з 24.02.2022 по 18.04.2022, отже на день зникнення безвісти (загибелі) ОСОБА_4 активні бойові дії на цих територіях не велись, з 14 лютого 2023 року пройшло більше 6 місяців, відтак суд приходить до висновку про можливість оголошення ОСОБА_4 померлим по завершенню шестимісячного строку від дня закінчення активних бойових дій у місці його зникнення.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК України).
Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:
- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини 1 статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини 1 статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);
- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Вказані процедури є відмінними між собою, мають певні особливості та різні правові наслідки.
Щодо оголошення особи померлою (стаття 46 ЦК України та статті 305-309 ЦПК України).
Відповідно до частини 2 статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно із частиною 3 статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина 4 статті 46 ЦК України).
Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Згідно із частиною 1 статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи (постанова Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 357/9150/24, провадження № 61-2282св25).
Таким чином, оголошення померлим (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, про яку за місцем постійного проживання відсутні будь-які відомості про місце її перебування протягом встановленого строку. Оголошення особи померлою юридично прирівнюється до фізичної смерті, є припущенням смерті (praesumptio mortis) і має своїм наслідком припинення правоздатності особи. Тому при оголошенні особи померлою суд виходить із презумпції смерті особи, тобто припущення, що на момент розгляду справи особи немає в живих, однак встановити це достеменно неможливо. Оголошення особи померлою здійснюється судом на підставі непрямих доказів або у зв`язку з тривалою безвісною відсутністю (постанова Верховного Суду від 02 квітня 2025 року у справі № 465/3147/22, провадження № 61-1296св24).
Цивільним законодавством передбачено декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою: по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців; по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців ( постанова Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 204/7924/23 (провадження № 61-16728св23)).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною 2 статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в частині 2 статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.
Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.
З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 89 ЦПК України).
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про оголошення померлим свого чоловіка ОСОБА_4 . В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що ОСОБА_4 був військовослужбовцем, ІНФОРМАЦІЯ_2 під час бойових дій на бойових позиціях БПВ «Лос-Анжелес», південніше населеного пункту Кузьмене, Луганської області загинув, отримавши поранення, несумісні з життям. Його загибель мала місце у зоні безпосередніх бойових дій та безпосередньо пов`язана із виконанням обов`язків військової служби.
На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надала копії:
- повідомлення про зникнення безвісті її чоловіка ОСОБА_4 № 12/1705 від 02.03.2023 року.( а.с.23).
- акту проведення службового розслідування за фактом зникнення безвісти на бойових позиціях в умовах бойових дій військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 . (а.с. 38-40 а)
- письмових пояснень військовослужбовців, які підтверджують обставини імовірної загибелі ОСОБА_16 
- відповіді Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України від 21.06.2023 2023 року № 33/7 В5985в, згідно якої наявна інформація про факт зникнення ОСОБА_4 натомість інформація, яка б підтверджувала перебування в полоні зазначеного військовослужбовця, вказувала на його місцезнаходження, відсутня. (а.с.42)
- витягу з єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. (а.с.43-44)
Вказані докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_4 проте дають підстави для обґрунтованого припущення його смерті за обставин, що підтверджені цими доказами. Наявні в справі матеріали документи не містять жодних суперечностей щодо обставин загибелі військовослужбовця ОСОБА_4 та надають можливість зробити вірогідне припущення про його смерть під час виконання ним обов`язків військової служби ІНФОРМАЦІЯ_5 у районі населеного пункту Кузьмине Сєвєродонецького району Луганської області. 
Будь-які відомості про те, що ОСОБА_4 живий, перебуває у полоні, виїхав за межі України тощо, у матеріалах даної цивільної справи відсутні.
Ураховуючи викладене, за наявності обґрунтованих припущень про факт смерті ОСОБА_4 у зв`язку з воєнними діями, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про оголошення особи померлою.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що подання ОСОБА_1 цієї заяви до суду є передчасним, оскільки воєнні дії тривають, колегія суддів відхиляє як безпідставні та такі, що спростовуються частиною 2 статті 46 ЦК України, у якій йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376 від 28.02.2025 року бойові дії у Кремінській територіальній громаді Луганської області до якого відноситься н.п. Кузьмине велися з 24.02.2022 по 18.04.2022, а з 18.04.2022 року вказана територія відноситься до переліку територій які тимчасово окуповані. Отже на день зникнення безвісти (загибелі) ОСОБА_4 активні бойові дії на цих територіях не велись, з 14 лютого 2023 року пройшло більше 6 місяців, відтак суд приходить до висновку про можливість оголошення ОСОБА_4 померлим по завершенню шестимісячного строку від дня закінчення активних бойових дій у місці його зникнення.
Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 червня 2025 року у справі № 740/3257/23 про оголошення померлим загиблого від ракетного обстрілу військовослужбовця.
Крім того вказані висновки узгоджуються із правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2026 року у справі №615/129/25 відповідно до яких зазначено що розширювальне тлумачення частини другої статті 46 ЦК України, за якого відлік строку, після спливу якого фізична особа може бути оголошена померлою, ставиться у залежність від можливості отримання підтверджень із території, що після завершення активних бойових дій набула статусу тимчасово окупованої, призводить до позбавлення заявників передбаченого законом механізму захисту його прав, оскільки наведена норма не пов`язує перебіг відповідних строків з такими подіями.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін. 
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_32 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 березня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий         О. Ю. Тичкова

Судді          В.Б. Яцина 

Ю.М. Мальований