Справа № 495/10474/22
№ провадження 2/495/633/2026
р і ш е н н я
ІМЕНЕМ УКрАЇНи

07 серпня 2026 року | м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю. 
за участю секретаря Чибукової О.В.
особисто відповідача – ОСОБА_1 
справа № 495/10747/22
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород – Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,-
представника позивачів – адвоката Царенко О.О.
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, остаточно просять суд: 
визнати, що 2/5 часток житлового будинку, під номером АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», житловою площею 51,3 кв.м., загальною площею 77,7 кв.м., літня кухня – «Б», вбиральня – «І», споруди під № 1-3, 6-9, розташованого на земельній ділянці площею 0,0580 га, кадастровий номер - 5110300000:01:002:0278, є особистою приватною власністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 12 березня 1998 року Білгород-Дністровським РВ УМВС України в Одеській області; Реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ; що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;
встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (Паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 25 квітня 1996 року Білгород-Дністровським РВ УМВС України в Одеській області; Реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ; що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 26 листопада 1999 року Білгород-Дністровським РВ УМВС України в Одеській області; Реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 ; що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) після смерті їх батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на належне йому на праві особистої приватної власності майно, а саме на 2/5 часток житлового будинку, під номером АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», житловою площею 51,3 кв.м., загальною площею 77,7 кв.м., літня кухня – «Б», вбиральня – «І», споруди під № 1-3, 6-9, розташованого на земельній ділянці площею 0,0580 га, кадастровий номер - 5110300000:01:002:0278;
визнати в порядку спадкування право власності за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (Паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 25 квітня 1996 року Білгород-Дністровським РВ УМВС України в Одеській області; Реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 ; що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 26 листопада 1999 року Білгород-Дністровським РВ УМВС України в Одеській області; Реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 ; що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) по 1/2 частки кожному з спадкоємців на 2/5 часток житлового будинку, під номером АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», житловою площею 51,3 кв.м., загальною площею 77,7 кв.м., літня кухня – «Б», вбиральня – «І», споруди під 1-3, 6-9 розташованого на земельній ділянці площею 0,0580 га, кадастровий номер - 5110300000:01:002:0278.

Стислий виклад позиції позивача та відповідача
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначається, що 05 травня 2016 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
25 листопада 2021 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по цивільній справі № 495/8782/21 за позовною заявою ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, було вирішено: задовольнити позовну заяву ОСОБА_9 та розірвати шлюб між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований 05.05.2016 Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 135. 
Отже, після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_11 почала виживати свого колишнього чоловіка з 2/5 часток житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , та який був придбаний за особисті кошти ОСОБА_4 , однак як стало відомо обманним шляхом був зареєстрований на відповідача ОСОБА_12 .
Так, 08 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_11 , звертається до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення, відповідно до якої просить суд: 
«Виселити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 2/5 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення. 
Також, в обґрунтування своїх позовних вимог у вищезазначеній позовній заяві відповідач ОСОБА_11 , зазначає: 
«24 липня 2020 року, я за власні кошти на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 1175 придбала 2/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.07.2020 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (витяг № 217810202).»
Однак, зазначені обставини не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки 2/5 часток житлового будинку, під номером АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», житловою площею 51,3 кв.м., загальною площею 77,7 кв.м., літня кухня – «Б», вбиральня – «І», споруди під № 1-3, 6-9, розташованого на земельній ділянці площею 0,0580 га, кадастровий номер - 5110300000:01:002:0278, що згідно договору купівлі-продажу від 24 липня 2016 року посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1175, були придбані за особисті кошти ОСОБА_4 , однак були зареєстровані на ім?я ОСОБА_9 . 
Отже, той факт, що 2/5 часток житлового будинку, під номером АДРЕСА_1 були придбані за особисті кошти ОСОБА_4 батька правонаступників та позивачів по справі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтверджується наступними обставинами.
Так, згідно договору купівлі-продажу серії ВВЕ № 379756 від 03.07.2004 посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі за № 4128, ОСОБА_7 , був власником квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.07.2004 (номер витягу 4304153).
Зазначена квартира була його особистою приватною власністю, оскільки була придбана, ще до шлюбу з відповідачем. 
23 липня 2020 року ОСОБА_7 , згідно договору купівлі-продажу квартири, що посвідчено приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Рязанцевою О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №1182, продав належну йому на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_4 , ОСОБА_15 , що в свою чергу підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 11.11.2022 (номер інформаційної довідки: 314868125).
Також, представник позивача завертає увагу суду, що представником ОСОБА_4 - адвокатом Царенко Олександром Олександровичем було здійснено заходи забезпечення доказів, а саме направлено адвокатський запит до Приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Рязанцевої Ольги Юріївни, з метою отримання договору купівлі-продажу квартири від 23 липня 2020 року, та інформації, що має доказове значення для повного та всебічного розгляду справи.
Квартиру АДРЕСА_4 , та яка належала ОСОБА_16 на підставі особистої приватної власності була продана 23 липня 2020 року, а 2/5 часток житлового будинку, під номером АДРЕСА_1 були придбані 24 липня 2020 року, що в свою чергу підтверджується договором купівлі-продажу від 24 липня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1175. 
Тобто на наступний день після продажу квартири, яка належала ОСОБА_16 , ним було придбано 2/5 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за грошові кошти, які були виручені від продажу квартири.
Також, той факт, що ОСОБА_7 працював, та отримував достатній дохід, що дозволяв йому придбати спірні 2/5 частки житлового будинку підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (відповідь на запит у електронному вигляді) від 23.12.2022.
Також, окрім доходу від здачі в оренду земельних ділянок, ОСОБА_7 , отримував пенсію, що в свою чергу підтверджується довідкою форми ОК-5 з Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування (Індивідуальні відомості про застраховану особу) від 23.12.2022. 
В свою чергу відповідач ОСОБА_11 не мала достатнього доходу для того, щоб придбати спірні 2/5 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідач у задоволенні позовних вимог просить відмовити, посилаючись на наступне.
Відповідач, перш за все, акцентує увагу на тому, що  ОСОБА_17 не набув право власності на спірне майно, яке є особистою власністю відповідача, за життя, а вимоги визнання майна «особистою приватною власністю» померлого на 2/5 часток будинку, під номером  АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», житловою площею 51,3 кв.м.; загальною площею 77,7 кв.м., літньої кухні «Б»; вбиральні «І», споруд №. № 1-3, розташованого на земельній ділянці площею 0,0580 гa кадастровий номер 5110300000:01:002:0278, на яке за життя спадкодавець не набув права власності та яке не заповідав своїм синам,суперечить вимогам Закону. 
В період перебування в шлюбі з позивачем в 2021р. позивач і відповідач зробили заповіт на все майно кожний на своїх дітей. Позивач зробив заповіт на своїх синів ОСОБА_5 і ОСОБА_3 . 
Відповідачем на спірну квартиру АДРЕСА_1 по технічній документації, яка складається з 2/5 часток будинку по АДРЕСА_1 був складений заповіт в 2021 році, який зареєстрований в спадковому реєстрі за №1770 на доньку ОСОБА_18 . 
Про цей заповіт знав ОСОБА_19 , і проти цього не заперечував. 
Більше того, відповідач вказує, що:
- ОСОБА_17 не мав наявних коштів в розмірі 400 000 (чотириста тисяч), за які було придбано житло; 
- не довів обставини, що саме кошти від продажу квартири АДРЕСА_4 були спрямовані на придбання 2/5 часток будинку АДРЕСА_5 , що є предметом спору; 
- ніякого Договору купівлі-продажу з власником ОСОБА_20 не укладав і перемовин з цього приводу не вів; 
- не звертався з зазначеного приводу до нотаріуса Макогончук Н.В. 
- не сплачував нотаріальних податків з цього приводу за укладання угоди купівлі - продажу;
- технічну документацію на 2/5 частки не виготовляв, замовлення в БТІ не робив; 
- ніяких послуг по ЖКГ не сплачував, ремонтних робіт не робив, так як не вважав вказане майно своєю власністю; 
- ОСОБА_17 не оскаржував Договір купівлі - продажу від 24 липня 2020р. та не оскаржував Державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.07.2020р. на ОСОБА_1 за реєстраційним номером 2131150551103, не оскаржував дії нотаріуса Макогончук H.В., що свідчить про його згоду з укладеним Договором купівлі - продажу від 24 липня 2020р., та визнанням реєстрації права власності в Державному реєстрі на відповідачку. 
Також ОСОБА_17 не оскаржувалось Рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 25 листопада 2021 р. по справі №495/8782/21 про розірвання шлюбу, яке було прийнято за згодою сторін, яким встановлено, що спору щодо поділу майна між нами не було.
Відповідач стверджує, що спірна квартира по АДРЕСА_5 придбана за її особисті грошові кошти від продажу її кооперативної квартири АДРЕСА_6 , яка належала ОСОБА_1 на підставі договору обміну від 13.06.1997 за № 1-2304 задовго до цивільного шлюбу з позивачем, а також за кошти її доньки ОСОБА_18 від продажу земельної ділянки.
Вважає, що договір купівлі - продажу від 23 липня 2020р. не був наданий до суду позивачем та співпозивачами з метою приховати, що покупець ОСОБА_15 сплатила 23 липня 2020р. продавцю ОСОБА_17 кошти у сумі 84760 грн на розрахунковий рахунок продавця по Договору від 23 липня 2020р. та неможливості надати доказ, що дійсно ці кошти у сумі 84760 грн були зняті з розрахункового рахунку банку і використані для оплати по Договору купівлі продажу від 24 липня 2020 року позивачем.
Позивач таємно обманним шляхом продав вказану квартиру АДРЕСА_4 , щоб кошти від продажу вказаної квартири приховати від сімейного бюджету. Він приховав від відповідачки і дату її продажу.
Позивач надав неправдиві відомості нотаріусу, що на період набуття квартири АДРЕСА_4 що він в шлюбі не перебував та ні з ким не проживав однією сім`єю без укладення шлюбу 
Ця квартира належала відповідачці, вона доглядала дідуся ОСОБА_21 до смерті. 
Цю ж свою квартиру відповідач, дошлюбне прізвище ОСОБА_22 отримала від ОСОБА_23 на підставі довіреності з правом проживання, розпорядження та продажу. 
Замість сина ОСОБА_19 та доньки ОСОБА_24 оформила вказану квартиру на позивача, як на свого цивільного чоловіка за символічну суму – 9245 грн., яку він так і не сплатив по Договору купівлі - продажу від 3 липня 2004 року. Вказані кошти сплатила відповідач. 
У вказаній квартирі відповідач була прописана, і з позивачем вони вели спільне господарство. 
Відповідач зазначає, що посилання на те, що ОСОБА_17 працював та мав достатній дохід спростовується наступним.
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України форми ОК-5, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_17 працював черговим на підстанції з 1998 року до 2002 року в ВАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» з заробітною платою 1998р. від 233 грн. в місяць, 1999р. -233 грн, 2000р. – 364 грн., 2001р. – 430 грн, 2002р.- 447 грн, а з 2003 року по вересень 2006 року в Центральних електричних мережах з заробітною платою за 2003 рік – 441 грн в місяць, за 2004 рік – 653 грн в місяць, за 2005 рік – 724 грн в місяць, за 2006 рік – 1132 грн в місяць. 
З жовтня місяця 2006 року по день смерті позивач був пенсіонером і не працював.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів від здачі в оренду земельних ділянок СФГ «Колос» станом на серпень місяць 2018 р. сума виплаченого доходу становить 23655,84 грн, 2019 р. – 17722,62 грн, всього 2020 р. станом на серпень – 12074,54 грн, благодійна допомога в 2018 р. становила 150 грн, в 2019р. – 200 грн, всього 350 грн.
Згідно санаторних книжок позивач за особисті кошти лікувався в м. Немирів ДП Клінічному санаторію «Авангард» ЗАТ Укрпрофоздоровниця Вінницької області в: 
- 2011р. з 04.04. по 21.04.2011 р. діагноз : залишкові явища перенесеного ішемічного інсульту, ту-ГЭг ІІІ ст., деформуючий артроз правого колінного сустава, УХ ІІ ст; 
- 2012р. з 21.05. по 1.06.2012р. діагноз: залишкові явища перенесеного ішемічного інсульту, деформуючий артроз коління суставів; 
- 2013р. з 09.09. по 21.09.2013р. діагноз:ДОА правого колінного сустава, супутній - Перикардит ІІ; 
- 2014р. з 04.08. по 15.08.2014р. діагноз:ДОА колінних суглобів;
- 2015р. з 17.03. по 28.03.2015р. діагноз:ДОА колінних суглобів, ИФС І-ІІ ст; 
- 2016р. з 03.10.по 14.10.2016р. діагноз: шийний міозит, остеохондроз хребта, супутній: Симптоматичні гіперкінези;
- 2018р. з 23.04.по 04.05.2018р. діагноз: ДОА колінних суглобів, ИФС І-ІІ ст; 
- 2019р. з 20.05.по 31.05.2019р. діагноз: ДОА колінних суглобів.
Середня ціна вартості одного дня оздоровлення в санаторії становила 600 грн х 12 днів = 7200грн. + дорога, витрати на додаткові медичні послуги, всього 10 000 грн на 1 рік оздоровлення. 
За 8 років оздоровлення в санаторіях потрачено 80 000 грн. 
На щорічне медикаментозне лікування витрачалось позивачем від 5 000 грн і більше щороку. 
Якщо позивач згідно наданих представником співпозивачів доказів з жовтня місяця 2006 року не працював і був на пенсії, хворів і лікувався, то вказаних коштів йому було недостатньо для лікування. 
Крім того, відповідач переконана, що підпис від імені ОСОБА_25 на договорі, який претензій до поділу майна не мав, є підробленим.
Позивач був у предсмертному безпорадному стані, скутий паралічем, не обслуговував себе, після декількох інсультів, інфарктів, з частковою втратою пам`яті, з дуже поганим зором, серця. 
Згідно вказаного епікрізу виписаний з лікарні без суттєвих змін, потребує стороннього догляду, знеболювальної симптоматичної терапії, рекомендована консультація онколога поступив з раком жовчного міхура BoVX, стадія IV, ДМ (Діабетичним макулярним набряком) гр.2, ускладнення основного: Met метостазами печінки, очеревини, легень, механічна жовтяниця, Асцит ІІ ст., атеросклеротичний К-склероз, ІХ (Ішемічною хворобою серця) , ФК ІІ (інфаркт), 3 ступінь, ризик ІІ, СИ ІІ, АФК ІІІ та блокадою серця НС ПНПГ згідно ЕКГ від 23.12.22р. 
Причиною смерті згідно стор. 2 повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадянина щодо актового запису про смерть явилась атеросклеротична хвороба серця. 
Вважає, що вище наведене свідчить, що спадкоємці скориставшись станом помираючого онкохворого позивача з численними хронічними хворобами без його згоди і без його відома в шахрайський спосіб обманним шляхом подали вказаний позов до суду про поділ начебто спільного майна подружжя. 
Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі
29 грудня 2022 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито загальне позовне провадження. 
04 січня 2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про вжиття заходу забезпечення позову.
10 січня 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову – відмовлено.
21 лютого 2023 року до суду надійшли заперечення на позовну заяву. 
24 травня 2023 року ухвалою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_17 в особі представника ОСОБА_26 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 січня 2023 року – повернуто особі, що звертається зі скаргою.
07 червня 2023 року справа повернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
06 вересня 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області витребувано докази по справі.
21 вересня 2023 року витребувана копія спадкової справи надійшла на адресу суду.
08 листопада 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області в задоволенні заяв відповідача відмовлено.
08 листопада 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області витребувано докази у справі.
23 листопада 2023 року витребувана інформація надійшла до суду.
26 березня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області залучено до участі у справі правонаступників позивача – ОСОБА_3 та ОСОБА_2 
10 травня 2024 року до суду надійшла заява представника позивачів про вжиття заходів забезпечення позову. 
13 травня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у задоволенні заяви про забезпечення позову – відмовлено.
31 липня 2024 року до суду надійшла уточнена позовна заява.
24 вересня 2024 року до суду надійшли заперечення на уточнену позовну заяву. 
11 листопада 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області витребувано докази по справі. 
04 грудня 2024 року витребувані докази надійшли на адресу суду.
11 грудня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у задоволенні заяви про відвід судді відмовлено.
11 грудня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області уточнену позовну заяву від 31 липня 2024 року прийнято до розгляду.
24 грудня 2024 року до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву. 
07 березня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі призначено почеркознавчу експертизу та провадження зупинено.
26 травня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області провадження у справі поновлено.
25 червня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області провадження у справі зупинено.
22 вересня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області провадження у справі поновлено.
29 вересня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області витребувано докази по справі.
22 жовтня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області витребувано докази по справі.
06 листопада 2025 року до суду від судового експерта надійшло повідомлення про неможливість надання висновку.
12 листопада 2025 року витребувані докази надійшли до суду.
15 січня 2026 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Царенко О.О. наполягав на необхідності задоволення позову.
Відповідач проти задоволення позову категорично заперечувала, зазначила, що діти позивача намагаються у незаконний спосіб позбавити її майна, оскільки ОСОБА_17 за життя права власності на 2/5 частки будинку по АДРЕСА_5 не набував.
Фактичні обставини, встановлені судом
Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 від 05 травня 2016 року, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_17 та ОСОБА_27 зареєстрували шлюб 05 травня 2016 року, про що 05 травня 2016 року складено відповідний актовий запис № 135./т. 1 а.с. 8/
З копії рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 листопада 2021 року у справі № 495/8782/21 встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_17 – розірвано. /т. 1 а.с. 9-10/
18 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_17 про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення./т. 1 а.с. 14-17/
Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності від 30.07.2004, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.11.2022, квартира за адресою: АДРЕСА_7 , належала на праві власності ОСОБА_17 /т. 1 а.с. 18-19/.
З копії договору купівлі-продажу від 24 липня 2020 року встановлено, що продавець ( ОСОБА_20 ) продав та передав у власність, а покупець ( ОСОБА_1 ) купив за плату та прийняв у власність 2/5 частки житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житловий будинок літ. «А», житловою площею 51,3 кв.м., загальною площею 77,7 кв.м., літня кухня – «б», вбиральня – «Г», споруди під № 1-3, 6-9, розташованих на земельній ділянці площею 0,05580 га, кадастровий номер 511030000:01:002:0278.
Продаж зазначеної частки житлового будинку вчинено за 400000,00 грн (чотириста тисяч гривень). Оціночна вартість відчужуваної частки житлового будинку згідно Висновку про вартість майна, унікальний номер звіту про оцінку МБХМЮМ270346, виданого 23.07.2020 ФОП ОСОБА_28 , становить 93242,00 грн.
Відповідно до п. 15 вказаного договору купівля 2/5 частки житлового будинку за цим договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка покупця ОСОБА_17 , у вигляді заяви справжність підпису на якій засвідчено Сакогончук Н.В., приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області 24.07.2020 за реєстровим № 1174, що призначена для зберігання у справах нотаріуса. /т. 1 а.с. 21-22/.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.07.2020 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної часткової власності (2/5) ОСОБА_1 /т. 1 а.с. 23/
ОСОБА_1 здійснювала організацію поховання ОСОБА_17 , що підтверджується довідкою похоронного бюро./т. 1 а.с. 64/
Відповідно до копії договору від 03 липня 2004 року, гр. ОСОБА_29 , від імені якої діяла ОСОБА_27 продала, а гр. ОСОБА_17 купив однокімнатну квартиру під АДРЕСА_4 ./т. 1 а.с. 65-66/
15.02.2023 ОСОБА_1 зверталась до служби 102 про те, що 15.02.2023 о 15:10 за адресою: АДРЕСА_1 , родичі заявниці приїхали забирати спадщину./ т. 1 а.с. 67/
ОСОБА_17 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Рязанцевої О.Ю. із заявами про прийняття спадщини.
Згідно довідки № 724 про склад сім`ї та реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 станом на 04.01.2023 зареєстровані: ОСОБА_17 , та ОСОБА_1 . /т. 1 а.с.143-170/
09 вересня 2021 року ОСОБА_17 склав заповіт, яким все своє майно, з чого б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповів в рівних частках кожному своїм синам – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ./т. 1 а.с. 173/
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) ОСОБА_17 у період з 1998 року по 2006 рік отримував дохід./т. 2 а.с.55-56/
Крім того, ОСОБА_17 у період 2018-2020 р.р. отримував дохід від надання майна в лізинг./т. 2 а.с. 57/
Відповідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2016 року по 3 квартал 2020 року, за вказаний період відсутня інформація про доходи ОСОБА_1 ./т. 2 а.с. 96/
ОСОБА_1 24.07.2020 сплатила збір з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, що підтверджується копією квитанції АТ «Акцент-Банку»./т. 2 а.с. 163/
06 серпня 2020 року на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ./т. 2 а.с. 170/
Договір про надання послуг із збирання та вивезення твердих побутових відходів № 10955 від 17.08.2020, від 15.02.2023 за адресою: АДРЕСА_8 , укладено між КП «Автотранссервіс» та ОСОБА_1 /т. 2 а.с. 180-183/
Договори № 502202 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є постійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого і водовідведення щодо об`єкта водоспоживання за адресою: АДРЕСА_1 , укладено з ОСОБА_1 ./т. 2 а.с. 184-188/
За адресою: АДРЕСА_8 відкрито особовий рахунок НОМЕР_9 на ОСОБА_1 , що підтверджується листами ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія»./т. 2 а.с. 189-191/
ОСОБА_1 здійснювала оплату комунальних платежів, що підтверджується наданими довідками та платіжними інструкціями. /т. 2 а.с. 192-230/
Довідкою № 180 від 17 грудня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 зареєстрована одна. /т. 2 а.с. 232/
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 23 липня 2020 року ОСОБА_17 продав та передав у приватну власність, а Покупець ( ОСОБА_15 ) купила та прийняла у приватну власність за обговорену грошову суму однокімнатну квартиру за номером АДРЕСА_4 .
Продаж квартири за домовленістю Продавця та Покупця вчинюється за 84760 грн, які покупець сплатила продавцю в повному обсязі шляхом перерахування на рахунок Продавця, до укладення та підписання цього договору. 
Згідно п. 4 нотаріус довела до відома покупця заяву продавця та покупець взяла до уваги той факт, що відчужувана квартира не є об`єктом спільної сумісної власності та є особистою приватною власністю продавця, оскільки на час її набуття продавець в шлюбі не перебував та ні з ким не проживав однією сім`єю без укладання шлюбу, і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на відчужувану квартиру (її частку), у тому числі й відповідно до ст. 65,74, 97 СК України, немає. /т. 2 а.с. 233/
ОСОБА_17 протягом життя хворів та регулярно їздив на лікування, що підтверджується наданими копіями санаторних книжок, епікризом, медичною карткою стаціонарного хворого. 
Нормативне обґрунтування
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1222 ЦК України встановлено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
З урахуванням положень статей 1296 - 1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення права власності в нотаріальному порядку (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17).
Оцінка аргументів сторін, висновки суду
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
Разом з тим цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
З аналізу указаних норм можна дійти висновку, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим чи визнання майна особистою приватною власністю померлого не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.
Схожий за змістом правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц.
У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 759/10030/18 правовідносини щодо визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, після його смерті, є подібними правовідносинам щодо поділу майна подружжя після смерті одного з подружжя, практика з розгляду яких є сталою (постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18), від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19), від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-8710св20), від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19), від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18).
Таким чином, позовна вимога щодо визнання, 2/5 часток житлового будинку, під номером АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю ОСОБА_4 , є неефективним способом захисту права особи, а отже задоволенню не підлягає.
Щодо решти позовних вимог, то звертаючись до суду, позивачі в основу обґрунтування своїх вимог вказують, що спірне майно - 2/5 часток житлового будинку, під номером АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», житловою площею 51,3 кв.м., загальною площею 77,7 кв.м., літня кухня – «Б», вбиральня – «І», споруди під № 1-3, 6-9, розташованого на земельній ділянці площею 0,0580 га, кадастровий номер - 5110300000:01:002:0278, є особистою приватною власністю ОСОБА_4 , що свідчить про можливість визнання за співпозивачами права власності на спадкове майно.
Разом з тим, суд вважає вказані ствердження необґрунтованими, з огляду на наступне.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постанова Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17).
Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.
Аналогічна позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 07.05.2026 у справі №201/5768/22.
Під час касаційного перегляду судових рішень Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування певних стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає відповідний розподіл та покладання тягаря доказування на сторони певним чином. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
У спорах про визнання права особистої приватної власності на майно, саме по собі посилання на те, що спірне майно було придбано членом подружжя хоча і за час шлюбу, однак за належні йому особисті кошти, отримані від продажу квартири, не є достатнім доказом сплати особистих коштів за придбане у шлюбі майно, адже він повинен також надати суду належні і допустимі докази придбання спірного майна саме за ці кошти (див. висновки Верховного Суду у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 645/4165/21 (провадження №61-113св23).
На переконання Верховного Суду, таким доказами, зокрема можуть бути: банківські виписки на підтвердження спрямування грошових коштів чи нотаріальна заява/згода другого з подружжя, що майно придбавається за особисті кошти, тощо (див. постанови Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 461/1617/15-ц (провадження № 61-19201св20), від 25 січня 2023 року у справі № 756/10871/20 (провадження № 61-9709св22), від 10 липня 2024 року у справі № 466/7242/22 (провадження № 61-6448св24), від 30 липня 2024 року у справі № 522/10944/21 (провадження № 61-2100св21).
Разом з тим, позивачі докази на підтвердження набуття квартири у період перебування ОСОБА_17 у шлюбі за власні кошти останнього – не надають.
Довідки про дохід ОСОБА_17 до 2006 року, відомості про суми одержаної плати за землю за період 2018-2021 р.р. та посилання на спрямованість коштів, одержаних від реалізації належного йому на праві особистої приватної власності майна за адресою: АДРЕСА_7 на купівлю спірного майна у своєму логічному взаємозв`язку не дають підстав стверджувати, що майно, яке є предметом позову, придбано за особисті кошти ОСОБА_17 , особливо з урахуванням того, що ціни проданої квартири та придбаної частки будинку є неспівставними.
Суд також враховує доводи відповідача, підтверджені належними доказами, що ОСОБА_17 важко хворів, систематично відвідував санаторно-курортні комплекси, витрачав кошти на власне лікування, що підтверджує наявність додаткових витрат, на які спрямовувались кошти останнього.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, на підставі повно та всебічно досліджених доказів, надавши оцінку їх належності, допустимості, достатності, об`єктивності, та у їх логічному взаємозв`язку, виходячи із норм права, що врегульовують дані правовідносини, з огляду на те, що докази на підтвердження набуття квартири у період перебування ОСОБА_17 у шлюбі за власні кошти останнього не надані, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а отже останні задоволенню не підлягають.
Вирішення питання щодо судових витрат
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 60, 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України , суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено та проголошено 07 серпня 2026 року.
Суддя: