ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/15519/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року (головуючий суддя Луніна О.С.)
у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 27.05.2025 року звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 30.04.2025 року №600121-2412-0463-UA12020010000033698 про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання зі сплати орендної плати за землю з фізичних осіб за 2025 рік за ставкою 3% нормативної грошової оцінки у сумі 846 068,52 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач ОСОБА_1 є платником орендної плати за землю комунальної власності на підставі договору оренди земельної ділянки від 04.11.2002.р., укладеного з Дніпровською міською радою. ГУ ДПС у Дніпропетровській області, як контролюючим органом за місцезнаходженням земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 було направлено оскаржуване податкове повідомлення – рішення, в якому визначено річний розмір орендної плати на податковий період 2023 рік в розмірі 846 068,52грн., за ставкою орендної плати в розмірі 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка відповідно до даних земельного кадастру становить 28202284,13 грн. Позивач зазначає, що додатком до рішення міської ради від 13.07.2022 №3/24 за землі з кодом КВЦПЗ 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, встановлено річний розмір орендної плати для фізичних осіб (відсотків нормативної грошової оцінки) в розмірі 1,300. Таким чином, при визначенні розміру податкового зобов`язання зі сплати орендної плати за землю відповідач мав застосувати ставку 1.3% нормативної грошової оцінки та визначити розмір зобов`язання на 2025 рік у сумі 366 629,86грн. Зважаючи на викладене позивач вважає податкове повідомлення - рішення від 30.04.2025 року №600121-2412-0463-UA12020010000033698 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області протиправним.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 30.04.2025 року №600121-2412-0463-UA12020010000033698 про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання зі сплати орендної плати за землю з фізичних осіб за 2025 рік за ставкою 3% нормативної грошової оцінки у сумі 846 068,52 грн.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 8 460,69 грн. 
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що Відповідач приймаючи спірне податкове повідомлення – рішення врахував, що згідно розрахунку розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких проведена станом на 13.12.2012 року, встановлений розмір орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. При цьому Податковим кодексом України встановлено, що визначення розміру плати за землю (земельного податку та орендної плати) відбувається шляхом прийняття відповідного рішення міською радою (п. 10.2-1 ПКУ).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що згідно п. 288.1 ст. 288 ПКУ підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни (абзац 2 п. 288.1 ст. 288 ПКУ). Громадянка ОСОБА_1 згідно з інформацію, наданою Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради відповідно до п.288.1 ст.288 ПКУ, має в користуванні на умовах оренди земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею користування 1,2775 га, (кадастровий номер 1210100000:04:078:0094). Між Дніпровською міською радою та ОСОБА_1 04.11.2002 року №3252 укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, додатковий договір до договору оренди землі, серія та номера: 2509, виданий 13.12.2012 року. Договір оренди укладено для фактичного розміщення адміністративних і виробничих будівель та споруд. Строк дії договору оренди землі до 07.08.2027 року. Контролюючим органом сформовано податкове повідомлення – рішення форми «Ф» по орендній платі з фізичних осіб (код бюджетної класифікації: 18010900), а саме: від 30.04.2025 року № 600121-2412-0463- UA 12020010000033698 на суму 846 068,52 гривень. ПКУ передбачено визначення розміру орендної плати у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а також встановлено граничний розмір орендної плати, який не може бути менший за розмір земельного податку (п. 288.5 ст. 288 Кодексу). Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (ст. 30 Закону України «Про оренду землі»). При цьому, згідно розрахунку розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких проведена станом на 13.12.2012 року, встановлений розмір орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Таким чином судом першої інстанції не враховано, що між Дніпровською міською радою та ОСОБА_1 не укладалась Додаткова угода до діючого Договору оренди земельної ділянки щодо зміни (зменшення) розміру орендної плати відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 13.07.2022 №3/24 «Про встановлення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 №13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста», щодо правомірності застосування з 01.01.2023 відсоткового розміру орендної плати – 1,3 % від нормативної грошової оцінки.
Позивач ОСОБА_1 , подала відзив на апеляційну скаргу, просить в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити в повному обсязі, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2026 року залишити без змін. Посилається на те, що є протиправним податкове повідомлення – рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області, оскільки згідно рішення Дніпровської міської ради від 13.07.2022 року №3/24 має застосовуватись ставка податку 1.3, а не 3%. 
Згідно статті 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Згідно ч.2 ст. 309 КАС України суд апеляційної інстанції ухвалою від 16.06.2026 продовжив строк розгляду даної справи на 15 днів.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що Самойленко Г.Г. є платником орендної плати за землю комунальної власності на підставі Договору оренди земельної ділянки від 04.11.2002р., укладеного з Дніпровською міською радою, посвідченого Сусловою Н.Б., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №3252.
За умовами вказаного договору у користуванні позивачки перебуває земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:04:078:0094 загальною площею 1,2775га; 
категорія: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, код КВЦПЗ: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; 
розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Янтарна, буд. 51. 
Договір оренди зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №2475 від 15 листопада 2002 року.
13 грудня 2012 року до вказаного Договору оренди земельної ділянки між сторонами було укладено Додатковий договір, посвідчений Сусловим М.С., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №2509.
Відповідачем 30.04.2025 року було сформоване податкове повідомлення – рішення форми «Ф» по орендній платі з фізичних осіб (код бюджетної класифікації:18010900) №600121-2412-0463-UA 12020010000033698 по орендній платі за договором оренди земельної ділянки № 3252 на суму 846 068,52грн.
Розрахунок по орендній платі за 2025 рік здійснено за наступною формулою:
- НГО х 3%, де:
НГО – нормативна грошова оцінка земельної ділянки,
3% - ставка податку згідно договору оренди.
Позивач вважає протиправним податкове повідомлення – рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області, оскільки згідно рішення Дніпровської міської ради від 13.07.2022 року №3/24 має застосовуватись ставка податку 1.3. 
Суд першої інстанції позов задовольнив. 
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (ПК України).
Згідно з пп. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є: 
а) дані державного земельного кадастру; 
б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 
в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю); 
г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї); 
ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв); 
д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї); 
е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Пунктом п. 286.2 ст. 286 ПК України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. 
Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. 
При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
За змістом п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. 
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. 
Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. 
Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 288.4 ст. 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами).
Згідно з п. 289.1 ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. 
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 є платником орендної плати за землю комунальної власності на підставі Договору оренди земельної ділянки від 04.11.2002р., укладеного з Дніпровською міською радою, посвідченого Сусловою Н.Б., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №3252, за умовами якого в її користуванні перебуває земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:04:078:0094 загальною площею 1,2775га; категорія: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, код КВЦПЗ: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Янтарна, буд. 51. Договір оренди зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №2475 від 15 листопада 2002 року.
13 грудня 2012 року до вказаного Договору оренди земельної ділянки між сторонами було укладено Додатковий договір, посвідчений Сусловим М.С., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №2509.
Пунктом 3.1. додаткового договору встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у мінімальному розмірі, встановленому Податковим кодексом України для відповідної категорії земель, виду цільового призначення та функціонального використання.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, як контролюючим органом за місцезнаходженням земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 , було направлено податкове повідомлення – рішення, в якому визначено річний розмір орендної плати на податковий період 2025 рік в розмірі 846 068,52грн., за ставкою орендної плати в розмірі 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка відповідно до даних Державного земельного кадастру становить 28 202 284,13грн.
При цьому, згідно рішення Дніпровської міської ради №13/27 від 06.12.2017 зі змінами, внесеними рішенням Дніпровської міської ради № 8/30 від 21.08.2018, річний розмір орендної плати за користування земельними ділянками цільового призначення з кодом 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, було встановлено у розмірі 2,3 % нормативної грошової оцінки.
Водночас, Рішенням Дніпровської міської ради №3/24 від 13.07.2022 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 №13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» внесено зміни в частині додатка 1 (ставки земельного податку та розмір орендної плати за землю), відповідно до яких річний розмір орендної плати за користування земельними ділянками цільового призначення з кодом 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, було встановлено у розмірі 1,3 % нормативної грошової оцінки.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що, у пункті 2 рішення Дніпровської міської ради № 3/24 від 13.07.2022 визначено, що це рішення набуває чинності з 01.01.2023 та діє тимчасово, протягом дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», зі змінами, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», та 12 місяців після місяця, в якому буде припинено або скасовано воєнний стан на території України.
Відповідач, приймаючи податкове повідомлення-рішення від 30.04.2025 року №600121-2412-0463-UA12020010000033698, врахував, що згідно розрахунку розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких проведена станом на 13.12.2012 року, встановлений розмір орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
При цьому Податковим кодексом України встановлено, що визначення розміру плати за землю (земельного податку та орендної плати) відбувається шляхом прийняття відповідного рішення міською радою (п. 10.2-1 ПКУ).
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у своїх рішеннях дійшов висновку, що рішення міської ради про встановлення ставок плати за землю є обов`язковими для застосування. Вони безпосередньо впливають на податкові зобов`язання зі земельного податку та орендної плати згідно з нормами Податкового кодексу України (ПКУ).
Ключові правові позиції Верховного Суду зазначають про пріоритет рішень міської ради. Органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями самостійно встановлювати ставки місцевих податків. Податкові зобов`язання розраховуються саме виходячи з поточних рішень місцевої ради.
Зміна нормативної грошової оцінки землі або ставок міською радою не змінює договір автоматично. 
Велика Палата Верховного Суду у справі № 635/4233/19 (постанова від 09.11.2021), вказала, що зміна розміру орендної плати відбувається за договором або за згодою сторін (підписання додаткової угоди), або в судовому порядку з моменту набрання законної сили рішенням суду.
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки рішенням Дніпровської міської ради № 3/24 від 13.07.2022 встановлено орендну плату у розмірі 1,3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, то у відповідача були відсутні підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення від 30.04.2025 року №600121-2412-0463-UA12020010000033698 про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання зі сплати орендної плати за землю з фізичних осіб за 2025 рік за ставкою 3% нормативної грошової оцінки у сумі 846 068,52 грн. 
Отже, вказане податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню як протиправне.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко