Справа №576/608/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Усенко Л. М.	
Номер провадження 33/816/1303/26 	Суддя-доповідач Янголь Є. В. 	
Категорія 126 КУпАП 	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Янголь Є.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Кугая Андрія Володимировича на постанову судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2026 року, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 грн та позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу та стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 665,60 грн, за те, що він, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, 25.02.2026 о 14 год 24 хв, у м. Глухові по вул. Пивоварова керував автомобілем Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування даним транспортним засобом (порушення вчинено повторно протягом року), чим порушив п.2.1а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник Кугай А.В. звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2026 року у справі №576/608/26 та закрити справу.
В обґрунтування поважності причин пропуску звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 не отримував повідомлень про виклик до суду для розгляду справи. Про наявність рішення йому стало відомо лише 03.06.2026 року, коли на його телефон прийшло повідомлення про стягнення коштів з банківської карти, а у застосунку «Дія» з`явилася інформація про виконавче провадження. Лише 04.06.2026 року ОСОБА_1 зміг звернутися за правничою допомогою. Також захисник вважає, що зважаючи на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, суд першої інстанції не вжив достатньо заходів для належного його повідомлення.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначав, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і в умовах воєнного стану цей статус передбачає безперервне несення служби. Зазначає, що матеріали справи не містять інформації щодо самовільного залишення ОСОБА_1 місця служби, що він був п`яним, або що його діянням завдано істотної шкоди, яка перевищувала б завдання військової служби під час воєнного стану. Вважає, що суд повинен був з власної ініціативи врахувати зазначені обставини та застосувати ст.18 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник Кугай А. В. просив здійснювати апеляційний розгляд за його відсутності та відсутності ОСОБА_1 . 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника.
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд дійшов наступних висновків.
Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Процесуальні строки це встановлені законом проміжки часу, у межах яких учасники провадження в справі про адміністративні правопорушення зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії; будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Правило дотримання встановленого процесуальною нормою КУпАП строку на звернення до суду з апеляційною скаргою має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення в апеляційній інстанції розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Це правило надає заінтересованій особі, яка має право на звернення до суду з апеляційною скаргою на постанову судді суду першої інстанції, більш ніж достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати таку скаргу або не подавати, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція апеляційного суду не здійснюється.
Під поважними причинами пропущення процесуального строку необхідне розуміти неможливість особи подати клопотання (заяву, скаргу) у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були, чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка повинна була звернутись до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції у визначений законом строк.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, участі у розгляді не брав, постанова суддею суду першої інстанції ухвалена за його відсутності. 01.04.2026 року копія постанови була направлена ОСОБА_1 за місцем його проживання, однак не була ним отримана, запакований конверт повернувся до суду першої інстанції (а.с.17). Надалі, 05.06.2026 року захисником Кугаєм А.В. було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, і в подальшому – апеляційну скаргу від 08.06.2026 року.
З огляду на викладене, строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, оскільки пропущений з поважних (об`єктивних) причин, які не залежали від волі особи.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої захисником апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.
Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, суддею суду першої інстанції було встановлено з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів, які зібрані у передбаченому законом порядку і обставин, за яких можливо було б дійти висновку про їх неналежність чи недопустимість, апеляційним судом не встановлено.
Довід захисника про те, ОСОБА_1 є військовослужбовцем і в умовах воєнного стану цей статус передбачає безперервне несення служби, у зв`язку з чим суд першої інстанції, повинен був з власної ініціативи врахувати зазначені обставини та застосувати ст.18 КУпАП, апеляційний суд вважає необґрунтованим з огляду на таке.
Так, відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім.
Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, у особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.
Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Встановлені у справі обставини не свідчать про те, що ОСОБА_1 безпосередньо в зазначені в протоколі дату та час виконував бойове завдання. Також, як вбачається з відео, він жодного разу не зазнав поліцейським обставин відповідно до яких діє у стані крайньої необхідності, така його позиція з`явилася лише в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи зазначене вище, апеляційний суд не вбачає в діях ОСОБА_1 крайньої необхідності. 
Тож, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки не виникає сумніву щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Під час розгляду справи не було встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення статей 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,
П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику Кугаю А.В. строк на апеляційне оскарження постанови Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2026 року.
Постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 , був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП – залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Кугая А.В. на цю постанову – без задоволення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Янголь Є. В.