Справа № 305/2173/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

03 липня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Фазикош Г. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ціпле Іван Юрійович, на постанову судді Рахівського районного суду від 15 липня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Рахівського районного суду від 15 липня 2025 року гр. ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Відповідно до постанови, - 21 червня 2025 року о 00 год. 30 хв., в рамках кримінального провадження ПОРВ (з м.д.н.п. Тячів), спільно з УСБУ в Закарпатській області ПОРВ (з м.д.н.п. Ділове), за результатами контролю за вчинення злочину, в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 308, на відстані близько 100 метрів до державного кордону (територія Великобичківської об`єднаної теритаріальної громади Рахівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянином ОСОБА_2 , здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця держприкордонслужби під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме вдався до втечі, на неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду "Група реагування" лейтенанта ОСОБА_3 , відмовився виконувати та в подальшому чинив опір складу прикордонного наряду, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону «Про Державну прикордонну службу України» та п. 10 Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою КМУ від 27.07.1998 № 1147, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт вказує на незаконність винесеної постанови, просить її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 

Апелянт зазначає, що є інвалідом ІІ групи, непокору не вчиняв, жодних доказів цього в матеріалах справи не має. Звинувачення ґрунтуються на припущеннях, стандарт доведення вини поза розумним сумнівом не дотриманий.

У судове засідання в апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його захисник Ціпле І. Ю. в черговий раз не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином. Про причини неявки не повідомили.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні першої дисциплінарної палати Вищої Ради правосуддя від 25.01.2019 року № 194/1дп/15-19 зазначено, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав,честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі.

Отже, враховуючи чергову неявку до суду, з метою недопущення затягування часу вирішення справи та можливості уникнення адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності апелянта та його представника, на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 185-10 КУпАП встановлена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону «Про Державну прикордонну службу України» законні вимоги і розпорядження військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових повноважень залучені до оперативно-службової діяльності, є обов`язковими для виконання громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, посадовими і службовими особами.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, - 21 червня 2025 року о 00 год. 30 хв., в рамках кримінального провадження ПОРВ (з м.д.н.п. Тячів), спільно з УСБУ в Закарпатській області ПОРВ (з м.д.н.п. Ділове), за результатами контролю за вчинення злочину, в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 308, на відстані близько 100 метрів до державного кордону (територія Великобичківської об`єднаної теритаріальної громади Рахівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянином ОСОБА_2 , здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця держприкордонслужби під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме вдався до втечі, на неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду "Група реагування" лейтенанта ОСОБА_3 , відмовився виконувати та в подальшому чинив опір складу прикордонного наряду.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону «Про Державну прикордонну службу України» та п. 10 Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою КМУ від 27.07.1998 № 1147. При цьому дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП (в складі групи осіб).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції досліджено: 

1) протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 355383 від 21.06.2025 року, в якому викладено обставини вчинення адміністративного правопорушення;
2) протокол про адміністративне затримання від 21.06.2025 року, в якому вказано місце виявлення та затримання гр. ОСОБА_1 та за яких обставин;
3) протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 21.06.2025 року;
4) рапорт лейтенанта прикордонної служби ОСОБА_3 ; 
5) відеозапис події правопорушення.

В рапорті лейтенанта прикордонної служби ОСОБА_3 зазначено, що під час несення служби було виявлено транспортний засіб марки «Фольксваген», р/н НОМЕР_1 , в якому перебував ОСОБА_1 та пасажир (мешканець Закарпатської області). Вимогу зупинити транспортний засіб водій проігнорував та розпочав втечу. В ході переслідування водій продовжував рух та розпочав маневрувати, не реагуючи на законні вимоги військовослужбовців прикордонної служби. В подальшому силами складу прикордонного наряду «Прикордонний патруль», офіцерів ПОРВ (з м.д.н.п. Тячів) та ПОРВ (з м.д.н.п. Ділове), даний транспортний засіб було зупинено, а водія та пасажира затримано.

Вказані обставини також підтверджуються відеозаписом події правопорушення, який міститься в матеріалах справи.

Отже, ОСОБА_1 поводив себе зухвало, на неодноразово повторювану законну вимогу не реагував, а відтак вчинив злісну непокору військовослужбовцям державної прикордонної служби.

Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 із змістом протоколу ознайомлений, послуг перекладача чи захисника не потребує, що підтверджується його особистим підписом. Бажання надати пояснення не виявив.

Отже, наявні у справі докази є належними й допустимими, у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП (злісна непокора військовослужбовцю Державної прикордонної служби України).

Водночас, ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП (в складі групи осіб), не знайшли свого підтвердження. Належних та допустимих доказів цього в матеріалах справи не має.

Доводи апелянта про те, що він є інвалідом ІІ групи, непокори не вчиняв, спростовуються зібраними у справі матеріалами, у тому числі відеозаписом втечі.

За цих обставин дії гр. ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП (злісна непокора законному розпорядженню та вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків). При цьому, апеляційний суд констатує, що ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП (в складі групи осіб), не знайшли свого підтвердження. 

Адміністративне стягнення слід накласти в межах санкції ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого адміністративного правопорушення, особи правопорушника та ступеня його вини.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Оскільки, з урахування встановлених у судовому засіданні обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, то постанова судді місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням у даній справі нового судового рішення.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ціпле Іван Юрійович, – задовольнити частково.

Постанову судді Рахівського районного суду від 15 липня 2025 року – скасувати.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. 

Роз`яснити, що відповідно до ст. 307, 308 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш, як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу. 

У разі несплати штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначеного правопорушення.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя: Фазикош Г. В.