Справа № 152/711/26
2/152/774/26 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

07 вересня 2026 року          м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді – Войнаровського І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторінцивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Славінська Наталія Леонтіївна до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина, 
у с т а н о в и в:

05 травня 2026 року адвокат Славінська Н.Л., в інтересах  ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області із зазначеним вище позовом.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 звертається до суду з вказаним позовом в інтересах повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з першою «Б» групою інвалідності, до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі до збереження ним інвалідності. З відповідача ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у примусовому порядку було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн. до досягнення ним повноліття за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 травня 2021 року у справі №152/362/21. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 досяг повноліття та стягнення аліментів за рішенням суду припинено. ОСОБА_3 є особою з першою «Б» групою інвалідності, тобто є непрацездатним та потребує матеріального утримання. Позивач ОСОБА_1 на теперішній час самостійно несе витрати на утримання повнолітнього непрацездатного сина, який проживає з нею та за яким вона здійснює постійний догляд, тоді як відповідач належного щомісячного матеріального утримання на повнолітнього непрацездатного сина не надає, хоча працездатний, за станом здоров`я не має протипоказань щодо працевлаштування, може працювати та утримувати повнолітнього працездатного сина на рівні з позивачем. Внаслідок таких обставин позивач ОСОБА_1 поставлена відповідачем у нерівні умови, а права повнолітньої непрацездатної дитини сторін, яка потребує матеріальної допомоги, порушені, враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відтак, вважає, що права повнолітнього непрацездатного сина сторін ОСОБА_3 , який потребує матеріальної допомоги, підлягають захисту шляхом подання до суду позову про стягнення аліментів на його утримання у твердій грошовій сумі щомісячно до збереження ним інвалідності з відповідача ОСОБА_4 . Вважає, що такий спосіб захисту порушеного права спрямований на захист особи з особливими потребами внаслідок захворювання, яким є син сторін. Також зазначає, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 з 16 жовтня 2007 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 серпня 2020 року. В шлюбі у позивача та відповідача народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ще до розірвання шлюбу у судовому порядку, зокрема, в 2019 році, позивач з дітьми переїхала проживати до своїх батьків, у належний їм будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 . На даний час позивач з повнолітнім сином та не повнолітньою донькою проживає у будинку батьків у в АДРЕСА_1 . З відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у примусовому порядку стягувалися аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн. до досягнення ним повноліття на підставі рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 травня 2021 року у справі №152/362/21. За цим же судовим рішенням з відповідача у примусовому порядку стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн. на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 син сторін – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття. У зв`язку із досягненням ОСОБА_3 повноліття стягнення аліментів у примусовому порядку на його утримання припинено. Сину сторін ОСОБА_3 30 березня 2011 року було встановлено інвалідність з дитинства. Згідно з Витягом №215/26/775/В з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №215/26/775/Р від 07 квітня 2026 року, ОСОБА_3 з 04 березня 2026 року встановлено І (першу) групу інвалідності, підгрупа «Б» на строк п`ять років, зокрема, до 01 травня 2031 року, коли призначена дата повторного оцінювання, з якого також вбачається, що експертна команда дійшла висновку про наявні серйозні порушення у сфері орієнтації ОСОБА_3 , у здатності до навчання, спілкування, виражені порушення у сферах контролю поведінки, самообслуговування, нормального функціонування у сфері пересування; він потребує постійного стороннього догляду (основний діагноз F72.1). Крім того, експертна команда встановила і супутні діагнози у ОСОБА_3 , які в поєднанні з основним діагнозом призвели до того, що він потребує стороннього догляду, а саме: ожиріння, інші кардіоміопатії, дисфункція гіпоталамуса, зміщення носової перегородки, паралітична не уточнена косоокість, інші хвороби сльозної залози, фонова ретинопатія та ретинальні судинні зміни, порушення обміну сірковмісних амінокислот, дизморфічні ознаки, інші ураження нервової системи та інше. ОСОБА_3 призначено нагляд психіатра, невролога, окуліста, генетика, ендокринолога, сімейного лікаря. Стаціонарне лікування за потребою. ЛФК. Контроль артеріального тиску. Санаторно-курортне лікування та лікування в реабілітаційних центрах України, спеціальна дієта. 20 квітня 2026 року лікарська консультативна комісія КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Мурафської сільської ради надала висновок про те, що ОСОБА_3 внаслідок порушення функцій організму, через які не може самостійно пересуватися/самообслуговуватися, потребує стороннього догляду. Вказана обставина підтверджується також висновком лікарської комісії КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області від 27 квітня 2026 року. Таким чином, вказує, що повнолітній син сторін є непрацездатним. Повнолітній син сторін ОСОБА_3 за станом здоров`я позбавлений можливості працювати, потребує матеріальної допомоги з боку батьків за станом здоров`я та на даний час перебуває на повному утриманні позивача ОСОБА_1 , з якою проживає постійно. Позивач ОСОБА_1 ніде не працює і здійснює догляд за своїм повнолітнім сином, якому встановлено інвалідність І (Б) групи і який у зв`язку із цим є непрацездатним. Позивач ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за своїм сином, який є особою з інвалідністю з дитинства, то вона не працює, але перебувала на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області, де з 01 жовтня 2025 року по 31 березня 2026 року отримувала державну соціальну допомогу на утримання особи з інвалідністю з дитинства в розмірі 8044,70 грн. щомісячно, а всього за вказаний період (за 6 місяців) – в розмірі 50655,60 грн. На даний час, з досягненням сином сторін повноліття, виплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги на утримання особи з інвалідністю з дитинства припинені. Разом з тим, позивач ОСОБА_1 утримує велике домашнє господарство (кури, свині), обробляє земельну ділянку, де вирощує різну городину (овочі, картоплю, фрукти), частину з чого витрачає на потреби своєї сім`ї (своє утримання, повнолітнього сина, неповнолітньої доньки), а частину реалізує, кошти від чого також витрачає на потреби сім`ї. Оскільки сім`я позивача на теперішній час проживає у будинку батьків, то частину витрат на обслуговування житла та витрат на комунальні послуги несуть батьки позивача, а частину позивач. Проте, доходи позивача та повнолітнього непрацездатного сина сторін не забезпечують в повній мірі підтримання його нормальної життєдіяльності (потреби в лікуванні, реабілітаційних курсах, постійних медичних оглядах, потреби в спеціальному харчуванні (спеціальна дієта, стіл №8), потреби в щоденному одязі, взутті). Таким чином, на переконання позивача, непрацездатність її повнолітнього сина ОСОБА_3 доводить його потребу в матеріальній допомозі. При цьому, потреба в матеріальній допомозі означає, що дохід непрацездатної особи не забезпечує йому підтримання нормальної життєдіяльності. Вищенаведені обставини, на переконання позивача, свідчать про те, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 за станом здоров`я позбавлений можливості працювати, його матеріальне становище та матеріальне становище його матері, яка у зв`язку із потребою сина за станом здоров`я у постійному догляді не має змоги працевлаштуватися на постійній основі, не дозволяють в повній мірі компенсувати витрати на побутові потреби, лікування та утримання непрацездатного повнолітнього сина сторін. При цьому позивач самотужки із доходів від продукції домашнього господарства та з виплат соціальної допомоги забезпечила сина потрібним сезонним та щоденним одягом, взуттям. Позивачем придбано для повнолітнього непрацездатного сина сторін три сезонні куртки вартістю 1950 грн., 3500 грн. та 1550 грн.; щоденний одяг: футболку вартістю 500 грн., брюки вартістю 750 грн., сорочку вартістю 550 грн., кофту кардиган вартістю 1150 грн., светр вартістю 900 грн., гольф вартістю 350 грн., два спортивних костюми вартістю 2400 грн. та 1500 грн, а також на місцевому ринку придбано дві пари сезонного взуття на загальну сумі 2000 грн., що позивач не може підтвердити відповідними чеками, оскільки такі продавцями їй не видані. Крім того, позивачем періодично закуповуються продукти та готова м`ясна і молочна продукція для харчування повнолітнього непрацездатного сина сторін, але ОСОБА_1 не зберігала чеків, тому може надати суду лише невелику їх кількість, які збереглися. Позивачу не відомо, де працевлаштований відповідач та чи його доходи є стабільними або нестабільними від тимчасових заробітків, але за станом здоров`я він є працездатним, тому може працювати та приймати участь в утриманні непрацездатного повнолітнього сина, враховуючи, що на утриманні на даний час має тільки неповнолітню доньку ОСОБА_6 , на утримання якої аліменти в розмірі 1600 грн. на місяць сплачує у примусовому порядку за рішенням суду. Тому позивач вважає, що стан здоров`я відповідача свідчить про можливість працювати і надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів своєму повнолітньому непрацездатному сину, який її потребує, які слід визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 (шести тисяч) грн. щомісячно на період встановлення ОСОБА_3 групи інвалідності. Зважаючи на те, що ОСОБА_3 досяг повноліття, то аліменти слід стягнути саме на його користь, а не на користь позивача. Вказує, що ОСОБА_1 звертається до суду з цим позовом, оскільки її та відповідача повнолітній син є особою з інвалідністю І («Б») групи, проживає з нею та потребує матеріальної допомоги від батька, якої той не надає, оскільки за рішенням суду аліменти в примусовому порядку стягувалися лише до досягнення повноліття.
З огляду на вищевикладене, представник позивачки просить: стягнути з відповідача ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 6000 (шість тисяч) гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до збереження ним інвалідності, тобто до 01 травня 2031 року та стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, понесені нею по сплаті витрат на правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень.
Ухвалою суду від 13 травня 2026 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.64).
Сторони повідомленні належним чином про дату, час та місце розгляду справи. 
Разом з позовною заявою, представником позивачки подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, в якому вона просить здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.35) та заяву про заочний розгляд справи, в якій вона просить у випадку виникнення умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, здійснювати заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (а.с.33). 
10 червня 2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що частково визнає позовні вимоги позивача та не заперечує щодо сплати аліментів на утримання повнолітнього непрацездатної сина на період його інвалідності, а саме до 01 травня 2031 року. Позивачка зазначила у своєму позові, що їхній спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 являється інвалідом 1 групи Б, тобто є непрацездатним та потребує матеріального утримання. Син проживає з позивачкою, яка здійснює за ним постійний догляд та самостійно його утримає, тоді він як батько матеріальної допомоги на утримання непрацездатного сина не надає. Позивачка ніде не працює так як здійснює постійний догляд за сином та у зв`язку досягнення сином повноліття остання не отримує державної соціальної допомоги на утримання особи з інвалідністю з дитинства. Позивачка утримує велике домашнє господарство, обробляє земельну ділянку, де вирощує городину, частину з якого витрачає на потреби сім`ї, а частину реалізує, кошти від чого також витрачає на потреби сім`ї. Доходи позивача та повнолітнього непрацездатного сина не забезпечують в повній мірі підтримання його нормальної життєдіяльності. Також позивачка купує синові одяг та взуття, сплачує разом зі своїми батькам і комунальні послуги. Відповідач вказує, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання непрацездатного повнолітнього сина в розмірі 6000 грн. щомісяця. Син ОСОБА_7 у зв`язку з інвалідністю отримує пенсію, але позивачкою з невідомих причин не зазначено дану обставину та розміру пенсії. Також позивачка звернулася до суду із заявою про визнання ОСОБА_7 недієздатним та встановлення над ним опіки та призначення опікуна. Цивільна справа № 152/723/26 знаходиться в провадженні судді Шаргородського районного суду у судді ОСОБА_8 та призначено до судового розгляду 11 червня 2026 року. Після визнання ОСОБА_7 недієздатним та встановлення над ним опікунства, призначивши його опікуном Позивачку, остання буде отримувати від держави допомогу за догляд. На даний час відповідач офіційно ніде не працюю, що підтверджується записом в його трудовій книжці, перебиваюсь тимчасовими заробітками, від яких має невеликий дохід. Не перебуває на обліку в Шаргородському управлінні Жмеринської філії Вінницького обласного центру зайнятості. Згідно відомостей з ДРФОПП про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору станом на 15 травня 2026 року у нього відсутні доходи за період з березня 2025 року по березень 2026 року. Він так і продовжує сплачувати аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в твердій грошовій сумі 3200 грн. щомісяця, що підтверджується квитанціями про перерахування аліментів на користь позивачки ОСОБА_1 . Періодично діти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 приїжджають до нього додому та залишаються у нього із ночівлею один раз в місяць, влітку діти залишаються у нього з ночівлею на тиждень, а в навчальний період діти залишаються у нього на 2 дні вихідних. В цей період він купує дітям продукти харчування та засоби гігієни та інші необхідні речі. Окрім того при поверненні дітей до своєї матері він їм дає кошти в розмірі 200 грн. кожному. Також крім аліментів він вітає дітей з святами та їх днем народження, при цьому надає їм кошти. Відповідач проживає зі своїми непрацездатними батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які є особами похилого віку. Його матір ОСОБА_10 знаходиться на «Д» нагляді в АЗПС с. Клекотина з діагнозом: ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. ФК II НК І. Гіпертонічна хвороба II ст.. II ст.. II ст.. ризику. Його батько ОСОБА_9 знаходиться на «Д» нагляді в АЗПС с. Клекотина з діагнозом: гострий простатит. Гіперплазія пердміхурової залози. Згідно виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 8838 (25) його батько ОСОБА_9 з 28 жовтня 2025 року по 03 листопада 2025 року знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Шаргородської міської лікарні» з діагнозом: гострий простатит. Гіперплазія передміхурової залози, II ст.. Гематурія не уточнена. Кіста нирки. Згідно виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 9802 (25) його батько ОСОБА_9 з 26 листопада 2025 року по 05 грудня 2025 року знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Шаргородської міської лікарні» з діагнозом: Орхіт, епідиміт та епідиддимоорхіт без абсцесу. Гострий правобічний орхоепідиміт. Відповідач матеріально підтримує своїх батьків, купує їм ліки та інші необхідні речі. Окрім того він теж повинен купувати для свого проживання продукти харчування, засоби гігієни, одяг та сплачувати за комунальні послуги. Також він сплачує аліменти на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі 1600 грн. щомісяця. Вважає, що вимога про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина у заявленому розмірі 6000 грн. щомісяця не доведена позивач належними допустимими доказами. Позивач не навів обґрунтованих доказів того, що син потребує аліментів в розмірі 6000 грн. щомісяця, а він може надавати матеріальну допомогу у вказаному розмірі, та вказаний розмір аліментів є адекватним. Вважає, що аліменти в розмірі 2500 грн. щомісяця на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_7 на період його інвалідності буде достатнім розміром аліментів на його утримання. На підставі вищевикладеного, відповідач просить частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягувати з нього аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісяця до збереження ним інвалідності, тобто до 01 травня 2031 року. Не заперечує щодо розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (а.с.67-69).
15 червня 2026 року від представника позивачки – адвоката Славінської Н.Л. до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вона вказує, що 11 червня 2026 року представник позивача – адвокат Славінська Н.Л. отримала в електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд» відзив на позовну заяву ОСОБА_4 . Позивач повідомляє, що дійсно визнає обставини, зазначені в відзиві відповідачем про те, що її та відповідача спільний повнолітній непрацездатний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з нею. Крім того, позивач визнає, що одного разу, коли син та донька відвідували відповідача, то останній дав їм по 200 грн. та солодощі (печиво, цукерки). Також, позивач визнає, що батьки відповідача є пенсіонерами, але ця обставина ніяк не впливає на обов`язок відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина. Щодо інших обставин, викладених відповідачем у відзиві, позивач заперечує. З відзиву вбачається, що відповідач ОСОБА_4 зсилається на те, що не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина в розмірі 6000 грн. щомісячно, оскільки на даний час офіційно не працевлаштований, а інколи має тимчасові заробітки, від яких отримує невеликий дохід, а також він не перебуває на обліку в Шаргородському управлінні Жмеринської філії Вінницького обласного центру зайнятості. Наведені обставини відповідач підтверджує записами в трудовій книжці та довідкою вказаного вище Управління. Звертає увагу суду на те, що відсутність в трудовій книжці відповідача запису про офіційне працевлаштування не спростовує того, що відповідач може офіційно працевлаштуватися . Так, відповідач не вказав у відзиві та не додав до нього жодних доказів на підтвердження того, що він є непрацездатним та за станом здоров`я не має можливості офіційно працевлаштуватися. Також, відповідач не зазначив у відзиві та не додав жодного доказу на підтвердження того, що він намагався офіційно працевлаштуватися та отримувати дохід і утримувати сина, який є непрацездатним та особою з інвалідністю. Звертаю увагу суду, що на території с. Михайлівка, де зареєстроване місце проживання відповідача, діє сільськогосподарське підприємство «Золотий колос». На території с. Клекотина, де проживає відповідач, діє щонайменше два сільськогосподарські підприємства: ФГ «Клекотинське» та ФГ «Слобідське», що є загальновідомими фактами. Разом з тим, відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він звертався у пошуках роботи в ці сільськогосподарські підприємства, чи в будь-які інші підприємства, установи, організації і йому було відмовлено у працевлаштуванні. Відтак, трудова книжка, яку відповідач додав до відзиву, не є належним та достатнім доказом того, що відповідач позбавлений можливості сплачувати аліменти в зазначеному позивачем розмірі через відсутність офіційного працевлаштування. Крім того, звертає увагу суду на повідомлення Шаргородського управління Жмеринської філії Вінницького обласного центру зайнятості від 14 травня 2026 року, яке відповідач додав до відзиву, але яке адресоване не йому, а адміністратору відділу ЦНАП Мурафської сільської ради на відповідний запит ОСОБА_11 і яке невідомо з яких причин передано останнім ОСОБА_4 , і копію якого ОСОБА_4 засвідчив на відповідність оригіналу. Тобто вказаний доказ здобутий відповідачем з порушенням закону. З вказаного вище повідомлення вбачається, що відповідач не перебуває на обліку як безробітний в Шаргородському управлінні Жмеринської філії Вінницького обласного центру зайнятості станом на 14 травня 2026 року. Разом з тим, в повідомленні не зазначено, що відповідач звертався в Управління в пошуках роботи та йому відмовлено у пошуку відповідної роботи та у працевлаштуванні. Та обставина, що відповідач не перебуває на обліку в центрі зайнятості, не тільки не спростовує можливості останнього працевлаштуватися, а й підтверджує те, що він не звертався в центр зайнятості в пошуках роботи. Оскільки повідомлення Шаргородського управління Жмеринської філії Вінницького обласного центру зайнятості від 14 травня 2026 року одержано відповідачем з порушенням закону, то вказаний доказ є недопустимим і не може прийматися судом до уваги. Крім того, звертає увагу суду на відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 15 травня 2026 року, яку відповідач додав до відзиву на підтвердження того, що він не отримує доходу. Так, відомості суперечать ствердженням відповідача у відзиві про те, що він займається тимчасовими заробітками, від яких отримує невеликий дохід. Таким чином, відомості, на переконання позивача, підтверджують те, що відповідач, маючи доходи від тимчасових заробітків, їх не обліковує і не сплачує відповідні податки та військовий збір, тоді як в умовах воєнного стану кожний сплачений податок та військовий збір для держави є особливо важливими. Оскільки вказані вище відомості суперечать ствердженням самого відповідача про отримання доходів від тимчасових заробітків, то позивач просить суд не приймати їх до уваги при ухваленні судового рішення як неналежний та недостатній доказ. До того ж, відповідач у відзиві зазначає про те, що проживає з батьками, які є особами похилого віку, мають хворобливий стан здоров`я та він для них купує ліки та необхідні їм речі, це при тому, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 15 травня 2026 року ОСОБА_4 не отримує доходів. До відзиву відповідач додав копії пенсійних посвідчень своїх батьків та довідки, виписки, епікрізи про їх хворобливий стан здоров`я. Звертає увагу суду на те, що батьки відповідача є пенсіонерами, що підтверджується доданими до відзиву пенсійними посвідченнями, тобто вони отримують пенсійні виплати на своє утримання та потреби в придбанні, в тому числі, ліків жодних доказів того, що батьки відповідача потребують стороннього догляду, що відповідач здійснює догляд за своїми батьками та утримує їх, чи придбаває для них продукти, ліки, інші речі, до відзиву не додано. Відтак, позивач просить суд не приймати вказані докази при ухваленні судового рішення як неналежні. Пояснення, аргументи та міркування позивачки щодо стверджень відповідача про те, що розмір аліментів в сумі 6000 гривень на утримання повнолітнього непрацездатного сина з встановленою групою інвалідності є завеликий і необґрунтований, а сплата такого розміру аліментів є для нього непосильною. Позивач вважає, що вимога про стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 гривень на утримання повнолітнього непрацездатного сина із встановленою йому І групою інвалідності є обґрунтованою та такою, що буде гарантувати йому стабільне утримання з боку батька, оскільки вона не може працевлаштуватися на постійну роботу, здійснюючи постійний догляд за сином, який внаслідок свого психічного захворювання має вибіркову прихильність лише до неї та своєї молодшої малолітньої сестри, тоді як відповідач не позбавлений можливості працевлаштуватися на постійній основі, але уникає роботи. Також, дана сума аліментів, дасть змогу позивачу частково покривати витрати на особливі потреби сина у лікуванні, реабілітації, у спеціальному дієтичному харчуванні, і потреби у постійному спостереженні за станом здоров`я дитини, про що відповідач обізнаний, але чомусь оминув вказану обставину, та те, що не приймає участі в транспортуванні сина в медичні заклади для оглядів і реабілітації, вважаючи, що 1600 грн., які він сплачував як аліменти до досягнення сином повноліття є для цього достатніми. При цьому, розмір та спосіб стягнення аліментів не переглядався сторонами з моменту ухвалення судового рішення 07 травня 2021 року. Ствердження відповідача про те, що він лише інколи займається тимчасовими заробітками, щоб утримувати себе, батьків, сплачувати аліменти в сумі по 1600 грн. на двох дітей, не підтверджує важкого матеріального стану відповідача, а підтверджує його небажання звернутися в компетентні органи, які б допомогли в пошуках роботи, або самому працевлаштуватися в місцевому сільськогосподарському підприємстві, яке знаходиться на території села Михайлівка, або в сільськогосподарських підприємствах в навколишніх селах Мурафської територіальної громади, яких в селі Клекотина є два, в селі Довжок є одне, в селі Мурафа є три, що є відомими обставинами як відповідачу, так і позивачу, так і жителям громади. До того ж, відповідач у відзиві стверджує, що він може в розмірі 2600 грн. сплачувати аліменти. Вказана обставина, на переконання позивача, підтверджує той факт, що відповідач працездатний та має доходи, які приховує як від неї, так і від податкових органів, так і від суду, так як доказів, які б підтверджували його доходи у певному розмірі на місяць до відзиву не надав, тоді як позивач додала докази щомісячних витрат на утримання сина. Крім того, у відзиві відповідач стверджує про те, що повнолітній непрацездатний син сторін ОСОБА_3 отримує пенсію у зв`язку із інвалідністю, але позивач нібито замовчує дану обставину та не зазначила розміру пенсії. Вказане ствердження не відповідає дійсності. Так, в позові позивач вказала, що перебувала на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області, де з 01 жовтня 2025 року по 31 березня 2026 року отримувала державну соціальну допомогу на утримання особи з інвалідністю з дитинства в розмірі 8044,70 грн. щомісячно, а всього за вказаний період (за 6 місяців) – в розмірі 50655,60 грн. На даний час, з досягненням сином сторін повноліття, виплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги на утримання особи з інвалідністю з дитинства припинені. Крім того, оскільки на даний час син сторін не визнаний недієздатним в судовому порядку та йому не призначено опікуна, враховуючи, що відповідна справа №152/723/26 знаходиться на стадії судового розгляду, то ОСОБА_3 як особі з інвалідністю, пенсійні виплати ГУ ПФУ у Вінницькій області не призначено. До того ж, відповідач у відзиві стверджує, що син влітку проживає в нього тижнями, гостює по два дні що вихідних, що не відповідає дійсності, оскільки за станом здоров`я він потребує постійного догляду позивача і лише один раз після відвідування батька залишився на ночівлю, і лише одного разу отримав від батька 200 грн. та солодощі. А ствердження відповідача про те, що він вітає сина з Днем народження та надає кошти в цей день, є безсердечним та відверто зневажливим, бо хто як не батьки, мають вітати своїх дітей зі святами та надавати кошти на їх утримання. Враховуючи, що відповідач працездатний (доказів протилежного ним до відзиву не надано), має можливість працювати (доказів неможливості працевлаштуватися відповідач до відзиву не надав), інших осіб, крім дітей, на утриманні відповідач не має (докази протилежного до відзиву не надані), то розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі в розмірі по 6000 грн. на утримання непрацездатного повнолітнього сина, якому встановлено І групу інвалідності, не буде становити для нього надмірного тягаря, оскільки батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Доказів того, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього непрацездатного сина, відповідач до відзиву не додав. Враховуючи вищевикладене, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів є підставними, розмір аліментів є обґрунтованим та ґрунтується на нормах СК України, тому позов підлягає задоволенню. Просить суд прийняти цю відповідь на відзив та долучити до матеріалів справи №152/711/26 (а.с.91-94).
Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивачки, заперечення відповідача, об`єктивно дослідивши усі докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до копій чеків, наданих представником позивачки, придбано продукти харчування та одяг (а.с.10-16).
Згідно з копією акту від 17 квітня 2026 року, позивачка зареєстрована по АДРЕСА_2 , однак проживає по АДРЕСА_1 без реєстрації (а.с.17).
Відповідно до копії висновку комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №139 від 27 квітня 2026 року, ОСОБА_3 , 2008 року народження є особою з інвалідністю І-Б групи внаслідок психічного розладу, встановленої (переглянутої 04 березня 2026 року – 30 березня 2031 року. Проживає разом з ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 (а.с.18).
Згідно з копією висновку про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду №36 від 20 квітня 2026 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує в постійному сторонньому догляді (а.с.19).
Відповідно до копії витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №215/26/775/В від 07 квітня 2026 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом І групи, підгрупи Б (а.с.20-22).
Згідно з копіями витягів з реєстру територіальної громади, ОСОБА_3 та ОСОБА_12 зареєстровані по АДРЕСА_2 (а.с.23-24).
Відповідно до копії довідки №231 від 17 квітня 2026 року, виданої виконавчим комітетом Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, дитина – інвалід ОСОБА_3 , 2008 року народження знаходиться на повному утриманні ОСОБА_1 (а.с.26).
Згідно з копією довідки №232 від 17 квітня 2026 року, виданої виконавчим комітетом Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, ОСОБА_1 ніде не працює з 25 червня 2005 року і здійснює догляд за дитиною-інвалідом ОСОБА_3 , 2008 року (а.с.27).
Відповідно до копії довідки №238 від 20 квітня 2026 року, виданої виконавчим комітетом Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, Відповідно до копії довідки №231 від 17 квітня 2026 року, виданої виконавчим комітетом Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, ОСОБА_3 , 2008 року народження постійно проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , але зареєстровані по АДРЕСА_2 (а.с.28).
Згідно з копією консультативного висновку спеціаліста від 06 лютого 2026 року, ОСОБА_3 проходив обстеження у КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім.. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради» (а.с.36).
Відповідно до копії паспорта, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області (а.с.37).
Згідно з копією рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 травня 2021 року у справі №152/362/21, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  аліменти на утримання малолітніх сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1600 (одна тисяча шістсот) гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 17 березня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 в редакції Закону від 06.02.2003 (а.с.41-45).
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_4 та ОСОБА_13 16 жовтня 2007 року зареєстрували шлюб у виконкомі Михайлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, актовий запис №09. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_15 » (а.с.57).
Згідно з копією рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 серпня 2020 року у справі №152/736/21, розірвано шлюб, зареєстрований 16 жовтня 2007 року виконкомом Михайлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області за актовим записом за №09 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.49-51).
Відповідно до копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області. Батьком записний ОСОБА_4 , а матір`ю ОСОБА_1 (а.с.55).
Згідно з копією свідоцтва про народження, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області. Батьком записаний ОСОБА_9 , а матір`ю ОСОБА_10 (а.с.74).
Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , 13 грудня 2020 року ОСОБА_4 припинено виплату допомоги по безробіттю. В подальшому, інші записи про працевлаштування ОСОБА_4 відсутні (а.с.75-77).
Згідно з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 15 травня 2026 року відносно ОСОБА_4 за період з березня 2025 року по березень 2026 року, інформація щодо джерел/сум виплачених та утримання податків в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відсутня (а.с.78).
Відповідно до копії листа №01-18/23/1 від 13 травня 2026 року, наданого Шаргородським управлінням Жмеринської філії Вінницького обласного центру зайнятості, адресованого адміністратору відділу Центру надання адміністративних послуг Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області Івану Дмитруку, ОСОБА_4 на обліку в Шаргородському управлінні Жмеринської філії Вінницького обласного центру зайнятості, як безробітний станом на 14 травня 2026 року не перебуває (а.с.79).
Згідно з копією довідки про склад сім`ї №01-19-69/1 від 14 травня 2026 року, ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_3 та до складу його сім`ї входять: батько – ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та мати – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.80).
Батько та мати відповідача: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є пенсіонерами за віком, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень (а.с.81-82).
Відповідно до копії довідки №96 від 28 травня 2026 року, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Мурафської сільської ради», ОСОБА_9 знаходився на стаціонарному лікуванні з 07 травня 2026 року по 13 травня 2026 року (а.с.83).
Згідно з копією виписки-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого №9802(25), виданої хірургічним відділенням КНП «Шаргородська міська лікарня», ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні з 26 листопада 2025 року по 05 грудня 2025 року. Пільгова категорія: пенсіонери (а.с.84).
Відповідно до копії виписки-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого №9802(25), виданої хірургічним відділенням КНП «Шаргородська міська лікарня», ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні з 28 жовтня 2025 року по 03 листопада 2025 року. Пільгова категорія: пенсіонери (а.с.85).
Згідно з копією довідки №97 від 28 травня 2026 року, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Мурафської сільської ради», ОСОБА_10 знаходиться на «Д» нагляді в АЗЛС с. Клекотина (а.с.86).
Відповідно до копій квитанцій, ОСОБА_4 сплачував аліменти 24 березня 2026 року у розмірі 3200 грн, 24 квітня 2026 року у розмірі 3200 грн та 25 травня 2026 року у розмірі 3200 грн (а.с.87-88).
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що син інвалід потребує постійного стороннього догляду та опіки, проживає разом з нею, перебуває на її утриманні, однак відповідач не надає матеріальну допомогу на його утримання, хоча спроможний її надавати. Відповідач у свою чергу визнає позовні вимоги позивачки частково та згоден сплачувати аліменти на повнолітнього сина, у розмірі 2500 грн.
Положеннями ч.ч. 8-9 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
За загальним правилом, встановленим ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Главою 16 Розділу ІІІ СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.
Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку).
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При цьому ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 є особою з інвалідністю з дитинства 1 групи, підгрупа Б, дата повторного оцінювання – 01 травня 2031 року, є непрацездатним та потребує постійного догляду та лікування. Позивачка здійснює постійний догляд за сином, однак відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання свого сина. Тому, суд вважає, що позивачкою доведено належними та допустимими доказами те, що син потребує матеріальної допомоги зі сторони батька. Водночас, стороною відповідача не доведено належними та допустимими доказами, що він не може сплачувати аліменти у розмірі, які просить позивачка. Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, що він не працює та не отримує доходу, суд не приймає до уваги, оскільки відповідач є здоровим та працездатним (доказів протилежного відповідач не надав), а також доказів, які свідчать про наявність у нього захворювань, наявність інвалідності, та потреби в лікуванні не надано. Посилання відповідача на відсутність у ОСОБА_3 потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з тим, що позивачка у подальшому буде отримувати державну соціальну допомогу у зв`язку з визнанням ОСОБА_3 недієздатним є необґрунтованими. Доводи, які викладенні відповідачем у відзиві на позовну заяву, не спростовують встановлених судом обставин щодо непрацездатності ОСОБА_3 та необхідності у постійному догляді. Також, відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що батьки – пенсіонери потребують постійного стороннього догляду та не отримують пенсійних виплат.
Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Таким чином оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що повнолітня дитина з інвалідністю має право на своє утримання від відповідача, який є батьком дитини, а останній як працездатна, фізично здорова особа, спроможний надавати їй таку матеріальну допомогу, тому розмір аліментів на утримання дитини з інвалідністю необхідно визначити у розмірі 5000 грн, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до збереження ним інвалідності, тобто до 01 травня 2031 року, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.
Зазначений розмір аліментів визначений з урахуванням вимог статей 182, 200 СК України та відповідає принципам розумності, справедливості, загальним засадам сімейних відносин та цивільного судочинства і необхідності захисту інтересів особи з інвалідністю з дитинства.
Суд зауважує, що тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18).
Згідно з пунктом 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачці правова допомога надавалась адвокатом Славінською Наталією Леонтіївною, що підтверджується договором №15/4-1/26 про надання правової (правничої) допомоги у цивільній справі від 15 квітня 2026 року (а.с.30-32) та ордером на надання правничої допомоги серії АВ №1296211 від 30 квітня 2026 року (а.с.8)
Відповідно до копій детального опису виконаних робіт (наданих послуг), розрахунку витрат на правничу допомогу (а.с.25), розрахунку витрат на правничу допомогу, надану ОСОБА_1 (а.с.54) та копії платіжної інструкції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 15 квітня 2026 року (а.с.34), позивачці надано юридичні послуги, за що позивачкою сплачено адвокату суму гонорару в розмірі 3000 грн за надані послуги.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). 
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд враховує те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Крім того, суд зауважує, що провадження у справі здійснювалося в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, тому представник позивачки не приймав участі в судових засіданнях, що враховується судом при розподілі витрат на правничу допомогу. 
Суд вважає, що зазначена сума витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн є співмірною зі складністю справи, яка є малозначною, та обсягом наданих адвокатських послуг.
В силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При зверненні до суду з позовом  ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, оскільки позивачка звільнена від його сплати.
Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1331,20 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. 
Керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, на підставі ст.ст.182, 199, 200 СК України, суд,

у х в а л и в :
Позов  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Славінська Наталія Леонтіївна до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина– задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), аліменти в твердій грошовій сумі на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, починаючи з 05 травня 2026 року та до збереження ним інвалідності, тобто до 01 травня 2031 року.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь  ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одну) грн 20 коп.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Войнаровський