ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року | Справа №160/20873/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ремез К.І. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

16.07.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення індексації пенсії шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії Позивача, згідно зі статтею 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та відповідними постановами Кабінету Міністрів України;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , у відповідності до частини другої статті 42 Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії в розмірі 10846,37 грн на коефіцієнт збільшення у розмірі 1.197, 1.0796, 1.115 починаючи з 16.01.2026 та у розмірі 1.121 (з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1.197, 1.0796, 1.115) починаючи з 01.03.2026.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач не проводив індексації її пенсії у спосіб, визначений частиною другою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення її пенсії, на коефіцієнти збільшення, встановлені постановами Кабінету Міністрів України. Натомість у 2023 та 2024 роках відповідач обмежився встановленням щомісячних надбавок на індексацію у розмірі 100,00 грн, а у 2025 та 2026 роках застосував знижені коефіцієнти збільшення 1,046 та 1,061 замість коефіцієнтів 1,115 та 1,121. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною та просить зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії в межах шестимісячного строку звернення до суду, тобто починаючи з 16.01.2026.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2026 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 20.08.2026 за наявними у справі матеріалами.
Цією ж ухвалою відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, відзив на позовну заяву до суду не надійшов.
Згідно із частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними із справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 29.09.2022 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зазначені обставини підтверджуються листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 10.07.2026 № 0400-010303-8/133307, наданим на адвокатський запит представника позивача від 08.07.2026, а також протоколами розрахунку пенсії, копії яких наявні в матеріалах справи.
Із зазначеного листа відповідача суд встановив, що при обчисленні розміру пенсії позивача застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислений як середній показник за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2019-2021 роки, який становить 10 846,37 грн. Страховий стаж позивача становить 34 роки 7 місяців 11 днів, коефіцієнт страхового стажу - 0,34583.
Разом з тим, як убачається з того самого листа, автоматизованому проведенню індексації (застосуванню коефіцієнтів збільшення) відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 та від 23.02.2024 № 185 підлягав показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки, який склав з 01.03.2023 - 7405,03 грн, з 01.03.2024 - 7994,47 грн. Відповідно до зазначених постанов позивачу було встановлено надбавки на індексацію: з 01.03.2023 - 100,00 грн, з 01.03.2024 - 100,00 грн.
З 01.03.2025 відповідач провів перерахунок (індексацію) пенсії позивача із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2019-2021 роки на коефіцієнт 1,046 (10 846,37 грн х 1,046 = 11 345,30 грн), а з 01.03.2026 - на коефіцієнт 1,061 (10 846,37 грн х 1,046 х 1,061 = 12 037,37 грн).
Наведені обставини підтверджуються також протоколами розрахунку пенсії позивача за 2023, 2024, 2025 та 2026 роки, з яких убачається, що з 01.03.2023 та з 01.03.2024 позивачу нараховувалися надбавки на індексацію у розмірі 100,00 грн, а з 01.03.2025 та з 01.03.2026 застосовано коефіцієнти збільшення 1,046 та 1,061 відповідно.
Не погодившись із таким способом проведення індексації пенсії, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення».
Згідно з абзацом другим частини 1 статті 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.
Отже, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема пенсії, яка має систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою сум при розрахунку пенсії.
Обов`язковий характер індексації визначається статтею 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», у якій визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина 2 статті 19 Закону № 2017-ІІІ).
Частиною 5 статті 2 Закону № 1282-XII в редакції Закону України від 15.02.2022 № 2040-IX визначено, що індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону № 1058-IV.
Відповідно до частини 2 статті 42 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
Отже, враховуючи положення частини 5 статті 2 Закону № 1282-XII та абзацу четвертого частини 2 статті 42 Закону № 1058-IV, Верховна Рада України уповноважила Кабінет Міністрів України визначати порядок здійснення індексації пенсій та розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, але з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим частини 2 статті 42 Закону № 1058-IV.
При цьому під «порядком» розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
На виконання наведених приписів Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», якою затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пунктом 5 Порядку № 124 визначено базовий показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, а саме станом на 01.10.2017 (3764,40 грн), до якого застосовується коефіцієнт, визначений за формулою, наведеною в абзаці першому пункту 4 цього Порядку, і в цій частині положення Порядку № 124 суперечать статті 42 Закону № 1058-ІV.
Так, відповідно до статті 27 Закону № 1058-ІV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де П – розмір пенсії, у гривнях; Зп – заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс – коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
При цьому частиною 2 статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де Зс – середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Отже, розмір пенсії за віком визначається для кожного пенсіонера індивідуально і залежить від набутого ним страхового стажу, отримуваної заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески, та, зокрема, показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Разом з цим Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати базову розрахункову величину (показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії станом на 01.10.2017, який становить 3764,40 грн), до якої може бути застосований коефіцієнт збільшення, оскільки такий підхід нівелює основне призначення індексації грошових доходів населення – підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін та суперечить акту вищої юридичної сили -Закону № 1058-IV, абзацом 1 частини 2 статті 42 якого чітко визначено, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії.
Отже, під час перерахунку пенсії, який здійснюється з метою забезпечення її індексації, положення Порядку № 124 підлягають застосуванню виключно в частині, яка не суперечить положенням Закону № 1058-IV, у зв`язку з чим під час такого перерахунку використовуватись має той показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався для обчислення такої пенсії в момент її призначення, у цій справі за 2019-2021 роки в розмірі 10 846,37 грн.
Відповідно до частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.01.2025 у справі № 160/28752/23, від 27.01.2025 у справі № 620/7211/24 та від 11.02.2025 у справі № 280/3620/24.
Крім того, постановою Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 16.04.2025 у справі № 200/5836/24 не знайдено підстав для відступлення від зазначеного правового висновку, а отже, він є усталеним. У пунктах 94-97 цієї постанови судова палата вказала, що при проведенні перерахунку пенсій, призначених у 2020-2023 роках згідно із Законом № 1058-IV, у зв`язку з щорічною індексацією збільшенню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, як це передбачено частиною другою статті 42 Закону № 1058-IV; застосуванню також підлягають постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 № 127, від 16.02.2022 № 118 та від 24.02.2023 № 168; Порядок № 124 підлягає застосуванню виключно в частині, яка не суперечить положенням Закону № 1058-IV.
Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначено Кабінетом Міністрів України, а саме:
- пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» у розмірі 1,197 з 1 березня 2023 року;
- пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» у розмірі 1,0796 з 1 березня 2024 року;
- пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» у розмірі 1,115 з 1 березня 2025 року;
- пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році» у розмірі 1,121 з 1 березня 2026 року.
Пунктом 3 Порядку № 124 передбачено, що перерахунку підлягають пенсії, призначені за зверненнями, які надійшли по 31 грудня включно року, що передує року, в якому проводиться перерахунок.
Оскільки для обчислення пенсії позивача застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2019-2021 роки, тобто за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (частина 2 статті 40 Закону № 1058-IV), звернення позивача за призначенням пенсії надійшло у 2022 році, а саму пенсію призначено з 29.09.2022. Отже, пенсія позивача належить до кола пенсій, які підлягають перерахунку для забезпечення індексації починаючи з 1 березня 2023 року, і коефіцієнти збільшення 1,197, 1,0796, 1,115 та 1,121 підлягають до неї послідовному застосуванню.
Механізм індексації, визначений частиною 2 статті 42 Закону № 1058-IV, передбачає саме послідовне (накопичувальне) застосування встановлених коефіцієнтів, оскільки кожний наступний перерахунок проводиться з урахуванням збільшеного у попередні роки показника. Обставина звернення позивача до суду в межах шестимісячного строку не змінює правової природи спірних правовідносин та не впливає на порядок застосування встановлених законодавством коефіцієнтів індексації, оскільки здійснення перерахунку пенсії у межах визначеного судом періоду передбачає відновлення правильного розміру пенсії шляхом застосування всіх передбачених законодавством коефіцієнтів збільшення. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 10.06.2026 у справі № 440/7571/25.
Суд відхиляє підхід, за яким при перерахунку пенсії з дати, що припадає на 2026 рік, підлягав би застосуванню лише коефіцієнт 1,121, встановлений на 2026 рік, без урахування коефіцієнтів попередніх років, оскільки такий підхід призводить до порушення передбаченого законом механізму індексації та фактичного зменшення розміру пенсійної виплати порівняно з тим розміром, який мав бути сформований у разі належного проведення щорічних перерахунків.
Щодо застосування відповідачем у 2025 та 2026 роках знижених коефіцієнтів збільшення, суд зазначає таке.
Підпунктом 6 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 установлено, що з метою зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених у різні роки, пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-IV за зверненнями, що надійшли до 31 грудня 2024 року включно, які не підвищені згідно з пунктом 1 цієї постанови, перераховуються шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який використовувався для призначення (перерахунку) їх пенсії, на коефіцієнт збільшення, зокрема для пенсій, призначених із застосуванням показника, який враховувався для призначення пенсії у 2022 році,- 1,046.
Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 установлено аналогічний механізм, за яким для пенсій, призначених із застосуванням показників, які враховувалися для призначення пенсії у 2021 і 2022 роках, коефіцієнт збільшення становить 1,061.
Отже, на відміну від попередніх років, у 2025 та 2026 роках передбачено встановлення для відповідних категорій осіб не щомісячної доплати до пенсії у сталому розмірі, а градацію знижених коефіцієнтів збільшення.
Разом з тим, виходячи з темпів зростання споживчих цін і зростання середньої заробітної плати за останні три роки порівняно з попередніми трьома роками, постановами № 209 та № 236 встановлено для підвищення пенсії коефіцієнти 1,115 та 1,121, що відповідає приписам абзацу другого частини 2 статті 42 Закону № 1058-IV, при цьому Закон № 1058-IV не передбачає випадків зменшення коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, та не уповноважує Кабінет Міністрів України на визначення розміру такого зменшеного коефіцієнта.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.06.2026 у справі № 440/7571/25, зазначивши, що застосування пенсійним органом у 2025 році коефіцієнта 1,046 замість коефіцієнта 1,115 суперечить вимогам чинного законодавства.
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, здійснюючи перерахунок пенсії позивача на підставі частини 2 статті 42 Закону № 1058-IV, встановивши їй щомісячні надбавки на індексацію у розмірі 100,00 грн з 01.03.2023 та 100,00 грн з 01.03.2024 замість застосування коефіцієнтів збільшення 1,197 та 1,0796 до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії позивача, а також застосувавши з 01.03.2025 знижений коефіцієнт 1,046 замість коефіцієнта 1,115 і з 01.03.2026 знижений коефіцієнт 1,061 замість коефіцієнта 1,121, діяло не у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим бездіяльність відповідача щодо непроведення індексації пенсії позивача у визначений законом спосіб є протиправною.
Щодо строку звернення до суду, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Позовну заяву подано до суду 16.07.2026, а вимоги про перерахунок пенсії заявлено починаючи з 16.01.2026, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. За таких обставин підстав для застосування наслідків, передбачених частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, немає.
Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності бездіяльності щодо непроведення індексації пенсії позивача у спосіб, визначений частиною 2 статті 42 Закону № 1058-IV.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Судовий збір позивачем не сплачувався, судових витрат позивач не понесла, у зв`язку з чим розподіл судових витрат не здійснюється.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення індексації пенсії шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії Позивача, згідно зі статтею 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та відповідними постановами Кабінету Міністрів України.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , у відповідності до частини другої статті 42 Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії в розмірі 10846,37 грн на коефіцієнт збільшення у розмірі 1.197, 1.0796, 1.115 починаючи з 16.01.2026 та у розмірі 1.121 (з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1.197, 1.0796, 1.115) починаючи з 01.03.2026.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Ремез