РІШЕННЯ
Іменем України

22 липня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/468/26 	

Господарський суд Чернігівської області у складі Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Лабуле Україна”,
вул. Березинська, будинок 80, кімната 203, м. Дніпро, 49130, код ЄДРПОУ 39352004
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Носівка Агролідер”,
вул. Іржавецький Шлях, будинок 1, м. Носівка, 17100, код ЄДРПОУ 44261768
Предмет спору: про стягнення 578 863,61 грн

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:
не викликались

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Лабуле Україна” звернулось до суду через підсистему “Електронний суд” з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Носівка Агролідер” про стягнення 578 863,61 грн, з яких: 362 015,19 грн основного боргу, 162 663,06 грн пені та 54 185,36 грн інфляційних втрат.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 27.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визнано справу малозначною та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті.
Ухвала суду від 27.05.2026 була доставлена позивачу та відповідачу в їх електронні кабінети в ЄСІТС 27.05.2026 о 17:58, 18:01, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
10.06.2026 відповідач через підсистему “Електронний суд”, в межах встановленого процесуального строку, подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити.
Також відповідач 10.06.2026 через підсистему “Електронний суд” надав клопотання №09-06/25 від 09.06.2026 про витребування доказів, у якому просить суд витребувати у ТОВ “Лабуле Україна” докази згідно з переліком.
В обґрунтування поданого клопотання відповідач посилається на те, що він не має можливості самостійно отримати у позивача зазначені документи, які стосуються походження, сертифікацій зберігання, транспортування, якості та рекомендацій щодо використання конкретних партій насіння, поставлених відповідачу. За доводами відповідача, вказані документи перебувають або повинні перебувати у позивача, як постачальника насіння і мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки дозволять встановити, чи було поставлене насіння належної якості, чи відповідало воно сертифікатам та чи було придатним для використання за призначенням.
Ухвалою суду від 15.06.2026 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Носівка Агролідер” №09-06/25 від 09.06.2026 про витребування доказів.
15.06.2026 позивач через підсистему “Електронний суд”, в межах встановленого процесуального строку, подав до суду відповідь на відзив, у якому просить позов задовольнити повністю.
Інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.
Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем Договору поставки №UA-240419 від 19.04.2024 в частині своєчасної оплати поставленого товару.
Відповідач у поданому відзиві на позов щодо позовних вимог заперечує, просить відмовити у його задоволенні та зазначає про те, що отримане насіння кукурудзи було неналежної якості, у зв?язку з чим відповідач зазнав значних збитків, пов?язаних з його придбанням та обробітком, про що повідомив позивача направленими претензіями, у яких відмовився від оплати залишку вартості насіння. Підписання відповідачем видаткової та товарно-транспортної накладних підтверджує лише факт господарської операції, проте не позбавляє посилатися на приховані недоліки та неналежну якість поставленого товару. Надані позивачем сертифікати не спростовують доводів відповідача про приховані недоліки товару, які виявилися після посіву та в процесі вегетації. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування претензій щодо поставки неякісного товару. За доводами відповідача, заявлені позивачем штрафні санкції є неспівмірними наслідкам порушення та підлягають відхиленню або зменшенню судом, як похідні, оскільки відповідач не отримав очікуваного результату від використання поставленого насіння та зазнав значних господарських втрат. Орієнтовні витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн не є доказом їх реальності та співмірності. 
Позивач у відповіді на відзив зазначені відповідачем обставини заперечує та посилається на те, що в силу вимог п. 3.6. Договору для пред?явлення претензії з якості товару, покупець повинен провести аналіз з якості в сертифікованій лабораторії; якщо у відношенні претензії за якістю згода сторін не досягнута, то вирішальним буде досвід обробітку, виконаний в цьому ж році за допомогою засвідченого зразка за правилами «ISTA», проте жодної із згаданих погоджених умов відповідачем не було дотримано. Відповідач не має правових підстав уникати відповідальності, передбаченої Договором та чинним законодавством.
Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.
19.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Лабуле Україна” (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Носівка Агролідер” (покупець) було укладено Договір поставки №UA-240419 (далі – Договір). 
Відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлений строк покупцеві продукцію для сільгоспвиробництва (товар), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Загальна кількість та найменування товару, що підлягає поставці, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент), маркування, ціна, строк поставки й інші умови, визначаються специфікаціями (додатки до цього договору), які є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п. 2.1., 2.2., 2.6. Договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і є укладеним на строк до 31.12.2024, а щодо невиконаних до цього дня зобов`язань та відповідальності - до повного їх виконання. У випадку, якщо жодна зі Сторін не заявить про свої наміри стосовно розірвання Договору або його зміни не пізніше одного місяця до закінчення строку його дії, Договір вважається автоматично продовженим на той самий строк і на тих самих умовах.
Строки й порядок та умови поставки, вибірки (отримання) товару встановлюються сторонами в специфікації.
Датою поставки товару вважається дата прийняття покупцем товару за видатковою накладною.
Пунктами 4.1., 4.2., 4.6.-4.9. Договору сторони погодили, що ціна та загальна вартість товару (партії товару) вказується у відповідних специфікаціях до Договору. Враховуючи те, що ціна товару включає імпортну складову, сторони домовились встановлювати ціну та вартість товару (партії товару) в національній валюті України – гривні та визначати їх еквівалент в іноземній валюті, вказаній у специфікації, за комерційним курсом продажу відповідної іноземної валюти банку постачальника до української гривні на дату, що передує даті підписання відповідної специфікації до Договору.
Вартість одиниці товару розраховується за комерційним курсом продажу відповідної іноземної валюти банку постачальника до української гривні на момент здійснення кожного платежу. Ціна товару (партії товару), вказана у специфікації до Договору, повинна бути переглянута та змінена (проіндексована) в разі збільшення курсу відповідної іноземної валюти більш ніж на 3%. Така зміна ціни (вартості) товару (партії товару) здійснюється в односторонньому порядку постачальником.
Ціна товару та сума договору визначається сторонами в національній валюті України – гривні, із зазначенням грошового еквіваленту відповідної іноземної валюти.
Строк оплати зазначається в специфікації.
Для розрахунків за цим договором постачальником виставляються рахунки на оплату, які повинні містити посилання на номер та дату цього договору та найменування сторін.
Розрахунки за даним Договором здійснюються виключно у національній валюті України – гривнях.
Відповідно до п. 6.1.-6.4. Договору приймання товару по кількості і якості здійснюється покупцем (представником покупця, що має довіреність або інший документ, передбачений чинним законодавством, на право одержання відповідних товарно-матеріальних цінностей).
Товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем: по кількості та асортименту відповідно до видаткової накладної.
Факт передачі і приймання товару оформлюється видатковою накладною.
Документи на товар, які постачальник повинен передати покупцеві: видаткова накладна 1 -й примірник; сертифікат на насіння України та/або Сертифікат ISTA (копія).
Згідно з п. 8.3., 8.5., 8.6. Договору покупець за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті ціни товару, сплачує на користь постачальника пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.
За порушення грошових зобов`язань по оплаті ціни товару, сплачує на користь постачальника відсотки за неправомірне користування чужими коштами у розмірі 360% річних від суми договору.
Пеня за цим договором нараховується на весь строк прострочення.
Сторони дійшли взаємної згоди на підставі ст. 259 Цивільного Кодексу України при нарахуванні штрафних санкцій відповідно до умов цього Договору, не застосовувати п. 6 ст. 232 Господарського Кодексу України, а здійснювати нарахування штрафних санкцій за весь період неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором, а також збільшити позовну давність про стягнення неустойки за цим договором до 3-х років.
Пунктами 9.1.1., 9.1.2. Договору сторони погодили, що постачальник не несе відповідальність за врожайність, польову всхожість та інші показники сільськогосподарських культур, вирощених з насіння, отриманого в якості товару за даним договором, що залежать від вжиття необхідних агротехнічних заходів при їх вирощуванні та існуючих при цьому природних та кліматичних умов, а також належних умов зберігання.
Покупець знає та розуміє, що товар (насіння) є чи може бути протруєний хімічними речовинами, небезпечними для людей та тварин і повинен використовуватись виключно як посівний матеріал.
19.04.2024 сторонами підписано Специфікацію №1 до Договору, за умовами якої покупцю поставляється товар (насіння кукурудзи) на загальну суму з ПДВ 452 518,99 грн, що еквівалентно 10 640 євро; комерційний курс продажу євро банку постачальника станом на дату укладення цієї специфікації складає 42,53 грн за 1 євро; загальна кількість товару – 133 одиниць (мішків); оплата здійснюється на підставі виставленого постачальником до оплати рахунку та/або специфікації до договору на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у договорі в національній валюті – гривні, в наступному порядку: попередня оплата в розмірі 20% від загальної вартості товару за специфікацією у строк до 24.04.2024; наступна оплата в розмірі 80% від загальної вартості товару за специфікацією у строк до 01.12.2024; строк поставки товару – до 25.04.2024; одна одиниця (мішок) товару (насіння) містить 80 000,00 штук насінин.
Постачальник виставив покупцю рахунок на оплату №34 від 19.04.2024 на суму 452 518,99 грн, у якому зазначено посилання на Договір №UA-240419 від 19.04.2024.
Довіреністю №3 від 24.04.2024 надано право представнику покупця отримати насіння кукурудзи у кількості 133 мішки.
24.04.2024 постачальник поставив покупцю насіння кукурудзи у кількості 133 мішки на загальну суму 452 518,99 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №28 від 24.04.2024, підписаною сторонами та скріпленою печатками сторін, копія якої додана до матеріалів справи (а.с.16).
Факт поставки товару підтверджується також товарно-транспортною накладною №11 від 24.04.2024.
Крім того, позивачем додано до матеріалів справи податкову накладну №26 від 24.04.2024, яка підтверджується здійснення між сторонами господарської операції на суму 452 518,99 грн з ПДВ.
Актом звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2024-29.04.2024, підписаного сторонами та скріпленого печатками сторін, погоджено заборгованість відповідача перед позивачем на суму 452 518,99 грн.
На виконання умов, зазначених у Специфікації №1 до Договору, покупець сплатив постачальнику 90 503,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №108 від 24.05.2024, призначення платежу: «оплата за насіння кукурудзи зг рах №34 від 19.04.2024» та банківською випискою по рахунку за 24.05.2024 (а.с. 21, 22).
Матеріали справи містять претензію №1 від 23.12.2024, адресовану позивачем відповідачу, з вимогою виконання договірних зобов?язань в частині оплати решти суми за поставлений товар – 362 015,19 грн, а також пені і процентів за прострочення строку оплати поставленого товару.
За доводами позивача, відповідач в порушення умов Договору свої зобов?язання щодо своєчасної та повної оплати товару не виконав, що стало підставою для звернення з позовом до суду про стягнення 362 015,19 грн основного боргу.
Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 162 663,06 грн пені за період прострочення з 24.04.2024 по 20.05.2026 та 54 185,36 грн інфляційних втрат за період прострочення з 24.04.2024 по 20.05.2026.
Оцінка суду.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
За приписами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
За ч.1,2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Згідно зі статтями 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом.
Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.
Суд установив факт укладення Договору поставки №UA-240419 від 19.04.2024 та підписання сторонами Специфікації №1 від 19.04.2024 до Договору, на виконання умов яких позивачем поставлено відповідачу насіння кукурудзи у кількості 133 мішків на загальну суму 452 518,99 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №28 від 24.04.2024 та товарно-транспортною накладною №11 від 24.04.2024, з умовами оплати на підставі виставленого постачальником до оплати рахунку в наступному порядку: попередня оплата в розмірі 20% від загальної вартості товару за специфікацією у строк до 24.04.2024; наступна оплата в розмірі 80% від загальної вартості товару за специфікацією у строк до 01.12.2024.
На виконання умов Специфікації №1 до Договору, покупець сплатив постачальнику 90 503,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №108 від 24.05.2024, призначення платежу: «оплата за насіння кукурудзи зг рах №34 від 19.04.2024» та банківською випискою по рахунку за 24.05.2024.
За доводами позивача, викладеними у позові, відповідач прострочив сплату попередньої оплати в сумі 90 503,80 грн на 30 днів; решту заборгованості за поставлений товар у сумі 362 015,19 грн у строк до 01.12.2024 та станом на момент звернення з позовом до суду не сплатив.
Відповідно до п. 4.2. Договору вартість одиниці товару розраховується за комерційним курсом продажу відповідної іноземної валюти банку постачальника до української гривні на момент здійснення кожного платежу. Ціна товару (партії товару), вказана у специфікації до Договору, повинна бути переглянута та змінена (проіндексована) в разі збільшення курсу відповідної іноземної валюти більш ніж на 3%. Така зміна ціни (вартості) товару (партії товару) здійснюється в односторонньому порядку постачальником.
Частинами 1, 2 ст. 533 Цивільного кодексу України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.
Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-62гс11 та від 26.12.2011 у справі № 3-141гс11.
Системний аналіз норм чинного законодавства дає підстави дійти висновку, що здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти змінює ціну товару, а отже і змінюється сам розмір грошового зобов`язання за отриманий товар. 
Формулюючи висновок щодо застосування ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі №900/5194/16 констатує, що якщо у зобов?язанні визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом іноземної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішенню судом відповідає дню виконання судового рішення.
Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.
Отже, стягненню могла б підлягати заборгованість у євро, а сума, яка б підлягала сплаті у гривнях, визначалася б державним/приватним виконавцем в ході виконання судового рішення на момент здійснення боржником платежу.
Сторони у Специфікації №1, п. 4.2., 4.6. Договору та відповідно до положень статті 533 ЦК України валютою виконання зобов`язання з оплати товару визначили гривню та передбачили, що вартість одиниці товару розраховується за комерційним курсом продажу відповідної іноземної валюти банку постачальника до української гривні на момент здійснення кожного платежу. Ціна товару (партії товару), вказана у специфікації до Договору, повинна бути переглянута та змінена (проіндексована) в разі збільшення курсу відповідної іноземної валюти більш ніж на 3%. Така зміна ціни (вартості) товару (партії товару) здійснюється в односторонньому порядку постачальником.
З наведених норм законодавства та умов Договору випливає, що грошовий еквівалент в іноземній валюті є складовим елементом ціни договору, а тому сума, на яку б збільшилась вартість товару в результаті відповідного перерахунку ціни в разі збільшення курсу відповідної іноземної валюти більш ніж на 3% на момент здійснення кожного платежу, входить до ціни договору (вартості товару). 
Отже, сума доплати, на яку збільшилася вартість товару в результаті відповідного перерахунку ціни з урахуванням зміни курсу валюти еквіваленту (курсова різниця), входить до гривневої ціни Договору (вартості товару), її нарахування є вже погодженою Договором.
Разом з тим, зміст п. 4.2. Договору свідчить про наявність згоди обох сторін на відповідний перерахунок, проте така зміна ціни (вартості) товару (партії товару) здійснюється в односторонньому порядку постачальником.
Як вбачається з матеріалів справи, вартість поставленого товару становить 452 518,99 грн і з урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати на суму 90 503,80 грн, позивачем заявлено до стягнення 362 015,19 грн.
Одночасно суд звертає увагу на те, що позивач, як постачальник, в односторонньому порядку, не змінив ціну (вартість) товару (партії товару) з урахуванням умов п. 4.2. Договору.
Виходячи з приписів ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Збільшення курсу відповідної іноземної валюти в усіх банках України більш ніж на 3% з 2024 року по теперішній час є загальновідомою обставиною, проте оскільки позивач своїм правом на визначення вартості товару в еквіваленті іноземної валюти не скористався, доведеним позивачем, що підлягає стягненню слід вважати саме мінімальну вартість поставленого товару, вираженому в гривневому еквіваленті на момент поставки, тобто лише в сумі 362 015,19 грн.
Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України та умов Договору взятих на себе зобов`язань не виконав та не здійснив повну оплату вартості поставленого товару у передбачений Договором строк, тобто не виконав свої договірні зобов`язання належним чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 362 015,19 грн основного боргу є обґрунтованими і підлягають задоволенню. 
Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1,2 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.
За умовами п. 3.1.-3.6. Договору якість та кількість товару, що поставляється, повинна відповідати вимогам, які зазначаються в специфікації.
Підтвердженням якості товару з боку постачальника є Сертифікат ISTA та/або Сертифікат на насіння України.
Претензії покупця по кількості та якості товару приймаються постачальником протягом 14 календарних днів з моменту поставки.
Покупець зобов`язаний протягом 2 календарних днів з моменту отримання товару від постачальника, перевірити товар на дефекти.
Покупець протягом 3 робочих днів після поставки зобов`язаний повідомити постачальника у письмовому вигляді про видимі недоліки товару. Про невидимі недоліки товару покупець також повинен негайно повідомити постачальника у письмовому вигляді протягом максимум 2 робочих днів після їх виявлення. Вирішальною є дата надходження повідомлення постачальнику.
Для пред`явлення претензії з якості товару, покупець повинен провести аналіз з якості в сертифікованій лабораторії, яка має ліцензію на проведення такого аналізу. Якщо у відношенні претензії за якістю згода сторін не досягнута, то вирішальним буде досвід обробітку, виконаний в цьому ж році за допомогою засвідченого зразка за правилами «ISTA» (Міжнародна асоціація тестування насіння) або однієї зі станцій «ISTA».
Покупець повинен вжити всі належні заходи, здатні зменшити шкоду. Якщо збиток можна було запобігти або зменшити, якщо на недолік можна було вказати відразу ж після його виявлення, то це також враховуватиметься при визначенні розміру відшкодування збитків.
Виходячи з приписів п. 6.1.-6.4. Договору приймання товару, зокрема, по якості здійснюється покупцем (представником покупця, що має довіреність або інший документ, передбачений чинним законодавством, на право одержання відповідних товарно-матеріальних цінностей). Товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем: по кількості та асортименту відповідно до видаткової накладної. Документи на товар, які постачальник повинен передати покупцеві: видаткова накладна 1-й примірник; сертифікат на насіння України та/або Сертифікат ISTA (копія).
Відповідачем (покупцем) поставлений товар отримано за видатковою накладною №28 від 24.04.2024 без заперечень. Матеріали справи не містять доказів відмови покупця від прийняття неякісного товару та вимоги до продавця поставити товар належної якості. Належних доказів того, що поставлений товар був неякісний позивачем також не надано.
Претензій відповідача по якості товару до позивача протягом 14 календарних днів з моменту поставки не було пред??явлено, про видимі та невидимі недоліки товару у встановлений Договором строк позивача не повідомлялося.
На виконання приписів п.3.6. Договору відповідачем не було проведено жодних аналізів якості товару (насіння кукурудзи) та жодного експертного, в тому числі біологічного, її дослідження. 
Обґрунтовуючи факт поставки неякісного товару відповідач посилається на те, що здійснив посів поставленого насіння у період з 10 по 23 травня 2024 року із застосуванням добрив та засобів захисту рослин, проте в процесі вегетації кукурудза поставлених гібридів почала істотно відставати в рості, значна частина рослин взагалі не сформувала пагонів та основного стебла, що не відповідало очікуваним показникам. За доводами відповідача, невідповідність якості поставленого насіння виявлено лише під час вегетації, що призвело до низької урожайності.
Разом з тим, жодного належного доказу на підтвердження зазначених обставин відповідач суду не надав.
З огляду на те, що на характеристики посівного матеріалу впливають технології вирощування, ґрунтово-кліматичні умови, зональні особливості та обрані види добрив, відповідачем не надано підтверджуючих доказів того, скільки саме було посіяно поставленого насіння кукурудзи, чи належним чином здійснювалося застосування добрив та засобів захисту рослин при посіві, чи було дотримано всіх необхідних рекомендацій під час обробітку посіяного насіння.
Відповідачем достатніми та належними доказами також не доведено суду, як саме, в якій тарі (мішках), в яких умовах, у тому числі погодних, та чи з дотриманням належних правил зберігання поставлене насіння зберігалось та транспортувалось з моменту його отримання до проведення весняного посіву. 
За наданими відповідачем доказами, перша претензія про неякісний товар була направлена позивачу лише 08.11.2024, а повторна – 29.11.2024, тобто майже через 7 місяців після поставки насіння. Крім того, надані відповідачем претензії не можна розцінювати як належні докази підтвердження поставки насіння неналежної якості, оскільки вони сформовані відповідачем, як зацікавленою особою, а жодного доказу на підтвердження викладених обставин, в тому числі в порядку п. 3.6., 3.7. Договору, відповідач позивачу не надав.
Щодо доводів відповідача про те, що поставлене позивачем насіння мало істотні недоліки, які проявилися після посіву, тобто в процесі його фактичного використання за призначенням та не могли бути встановлені під час звичайного приймання товару за кількістю та зовнішнім виглядом при отриманні мішків із насінням, судом до уваги не приймаються з огляду на те, що відповідач навіть за зазначених обставин міг проявити належну обачність та розумний інтерес щодо майбутнього врожаю кукурудзи та з`ясувати для себе питання щодо якості поставленого насіння, і як мінімум, по органоліптичних показниках провести його біологічне дослідження.
Суд зазначає, що підприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. 
Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, а також у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 910/2376/18.
Таким чином, відповідач як суб`єкт господарювання, що здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи з позивачем Договір про поставку продукції для сільгоспвиробництва (насіння кукурудзи) повинен був усвідомлювати ризики настання негативних наслідків та покладення їх саме на нього.
Щодо стягнення пені суд зазначає таке.
За доводами позивача, відповідачем прострочено сплату попередньої оплати в сумі 90 503,80 грн, у зв?язку з чим за період прострочення з 24.04.2024 по 24.05.2024 нараховано 2079,61 грн пені, а також прострочено сплату решти вартості товару в сумі 362 015,19 грн, у зв?язку з чим за період прострочення з 01.12.2024 по 20.05.2026 нараховано 160 583,45 грн пені.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Аналіз наведених норми чинного законодавства та умов Договору свідчить про те, що максимальний розмір пені, визначений Законом та погоджений сторонами у Договорі, пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. При цьому, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України – гривні. 
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.07.2018 у справі № 916/2393/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15. 
За умовами п. 4.7. Договору строк оплати зазначається в Специфікації.
Специфікацією №1 від 19.04.2024 до Договору сторони погодили умови оплати в наступному порядку: попередня оплата в розмірі 20% від загальної вартості товару за специфікацією у строк до 24.04.2024; наступна оплата в розмірі 80% від загальної вартості товару за специфікацією у строк до 01.12.2024.
Виходячи з умов п. 8.3., 8.5., 8.6. Договору покупець за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті ціни товару, сплачує на користь постачальника пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу. Пеня за цим договором нараховується на весь строк прострочення. Сторони дійшли взаємної згоди на підставі ст. 259 Цивільного Кодексу України при нарахуванні штрафних санкцій відповідно до умов цього Договору, не застосовувати п. 6 ст. 232 Господарського Кодексу України, а здійснювати нарахування штрафних санкцій за весь період неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором, а також збільшити позовну давність про стягнення неустойки за цим договором до 3-х років.
З урахуванням умов договору пеня у цьому випадку має обчислюватися і стягуватися в національній валюті України – гривні. Саме у гривні пеня повинна обчислюватися щоденно (на момент щоденного прострочення зобов`язання).
Такі правові висновки Верховного Суду щодо правил проведення розрахунку пені за прострочене зобов`язання, виражене в іноземній валюті, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 23.11.2018 у справі № 922/4404/17 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.
Як встановив суд, відповідач повністю сплатив попередню оплату в розмірі 20% від загальної вартості товару за специфікацією (90 503,80 грн) та не здійснив наступну оплату в розмірі 80% від загальної вартості товару за специфікацією (362 015,19 грн), розмір яких визначений у гривні, та підлягав перерахунку за комерційним курсом продажу відповідної іноземної валюти банку постачальника до української гривні на момент здійснення кожного платежу у разі збільшення курсу відповідної іноземної валюти більш ніж на 3%. 
Отже, нарахування пені повинно здійснюватися з урахуванням комерційного курсу продажу відповідної іноземної валюти банку постачальника до української гривні на момент здійснення кожного платежу, щоденно, тобто за кожен день прострочення. 
Позивач здійснив нарахування пені на суму 90 503,80 грн (20% від загальної вартості товару за специфікацією) та суму 362 015,19 грн (80% від загальної вартості товару за специфікацією) без урахування щоденного комерційного курсу продажу відповідної іноземної валюти банку постачальника до української гривні.
Водночас п. 4.2. Договору передбачає, що перерахунок вартості товару за комерційним курсом продажу відповідної іноземної валюти банку постачальника до української гривні на момент здійснення кожного платежу, здійснюється лише в разі збільшення курсу відповідної іноземної валюти більш ніж на 3%. 
Тобто, зменшення курсу жодним чином не впливає на розмір зобов`язання та не призводить до його зменшення.
Як вбачається з наданого розрахунку пені, позивач нарахував пеню на мінімально можливий розмір грошового зобов`язання, оскільки не враховував збільшення курсу іноземної валюти, що є його правом.
За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 27.09.2022 у справі № 918/1195/21, прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.
Касаційний господарський суд Верховного Суду у постанові від 30.09.2025 у справі № 927/1431/23 зазначив, що ч. 5 ст. 254 ЦК України щодо перенесення строку виконання зобов`язання на перший робочий день не застосовується до випадків, коли умовами договору визначено термін (конкретну календарну дату) виконання зобов`язання. У такому разі зобов`язання має бути виконане саме у встановлений договором термін, а його невиконання в цей термін є простроченням, незалежно від того, чи припадає відповідна дата на вихідний, святковий або інший неробочий день.
Приймаючи до уваги, що Специфікацією №1 від 19.04.2024 до Договору сторони погодили попередню оплату в розмірі 20% від загальної вартості товару у строк до 24.04.2024, отже відповідач зобов?язаний був здійснити оплату у розмірі 90 503,80 грн в строк до 24.04.2024 включно, проте таку оплату здійснив 24.05.2024, тому пеня на зазначену суму підлягає нарахуванню за період прострочення з 25.04.2024 по 23.05.2024 та становить 1941,13 грн.
Наступна оплата в розмірі 80% від загальної вартості товару підлягала оплаті у строк до 01.12.2024, отже відповідач зобов?язаний був здійснити оплату у розмірі 362 015,19 грн в строк до 01.12.2024 включно, проте таку оплату не здійснив, отже пеня підлягає нарахуванню за період з період прострочення з 02.12.2024 по 20.05.2026 в розмірі 160 326,28 грн.
Загальний розмір пені становить 162 267,41 грн.
Щодо стягнення інфляційних втрат.
Оскільки, відповідачем прострочено сплату попередньої оплати в сумі 90 503,80 грн, за період прострочення з 24.04.2024 по 24.05.2024 позивачем нараховано 543,02 грн інфляційних втрат, а також за прострочку оплати решти вартості товару в сумі 362 015,19 грн, за період прострочення з 01.12.2024 по 20.05.2026 нараховано 53 642,34 грн інфляційних втрат.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення.
За змістом наведеної норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.
Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла в постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
За змістом ст. 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” індекс інфляції (індекс споживчих цін) – це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України – гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
З огляду на викладене норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
У разі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другої статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Такий правовий висновок Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України викладений у постанові Верховного Суду від 11.10.2018 у справі № 905/192/18. 
Аналогічний правовий висновок також викладено у постанові ВС № 910/11077/20 від 29.04.2021. 
Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
При цьому, спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Оскільки позивач фактично відмовився від визначення вартості і стягнення відповідної суми в іноземній валюті, а застосував вартість в гривневому еквіваленті на момент поставки товару, суд вважає правомірним нарахування і стягнення інфляційних втрат на таку суму. 
При цьому, суд звертає увагу на неможливість подальшого визначення вартості стягнення в еквіваленті іноземної валюти, оскільки позивач скористався таким способом захисту від знецінення купівельної спроможності гривні, які стягнення інфляційних втрат. 
За перерахунком суду, враховуючи приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України та ст. 14 ГПК України, інфляційні підлягають нарахуванню за період прострочення з 25.04.2024 по 23.05.2024 на суму 90 503,80 грн, а також за період прострочення з 02.12.2024 по 20.05.2026 на суму 362 015,19 грн та підлягають стягненню в межах заявлених позовних вимог в сумі 54 185,36 грн.
Висновки суду.
Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду. 
За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", “Серявін та інші проти України” обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.
За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо судових витрат.
При ухваленні рішення в справі суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що позов підлягає частковому задоволенню, за рахунок відповідача позивачу відшкодовуються судові витрати зі сплати судового збору в сумі 6295,06 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу становить 40 000,00 грн.
Станом на дату прийняття рішення у даній справі документів щодо витрат на професійну правничу допомогу позивачем не надано, тому у рішенні питання щодо їх стягнення судом не вирішується.
Керуючись ст. 14, 73, 74, 79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Носівка Агролідер” (вул. Іржавецький Шлях, будинок 1, м. Носівка, 17100, код ЄДРПОУ 44261768) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Лабуле Україна” (вул. Березинська, будинок 80, кімната 203, м. Дніпро, 49130, код ЄДРПОУ 39352004; рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», ЄДРПОУ банку 14360570, МФО банку 305299) 362 015,19 грн основного боргу, 162 267,41 грн пені, 54 185,36 грн інфляційних втрат та 6941,37 грн судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
3. У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України. 

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/. 

Суддя В. В. Шморгун