Дата документу 22.07.2026 Справа № 331/1168/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1168/25 Головуючий у 1-й інстанції: Громова І.Б.
Провадження № 22-ц/807/1664/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Мінгазова Р.В.,
Онищенка Е.А.
при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Безрукової Світлани Олександрівни, на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 02 червня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Безрукової Світлани Олександрівни, до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживачів,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Безрукової С.О., звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживачів, в якому просила суд: визнати рішення Комісії з розгляду актів про порушення Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз", викладене у протоколі про задоволення Акту про порушення № ZP 000021 від 05.07.2023 неправомірним; визнати незаконними дії Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" по нарахуванню суми за період з 05.07.2022 по 04.07.2023 року в розмірі 132 287,01 грн. на підставі Акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості без номеру та дати; стягнути судові витрати.
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 11 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» по нарахуванню ОСОБА_1 суми необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу за період з 05.07.2022 по 04.07.2023 в розмірі 132 287 грн. 01 коп. на підставі Акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості без номеру та дати.
В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь держави України 1211 грн. 20 коп. судового збору.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведену судову експертизу у сумі 5 348 грн. 40 коп. 
18.12.2025 року ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Безрукової С.О., сформувала в системі «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила ухвалити додаткове рішення щодо витрат на правничу допомогу та витрат на проведення трасологичної експертизи по цивільній справі № 331/1168/25 за позовом ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Безрукової С.О., до АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживачів. Стягнути з АТ "Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз" на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 814,35 грн.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 20 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Безрукової С.О., про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Безрукової Світлани Олександрівни до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживачів, залишено без розгляду.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2026 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» залишено без задоволення. 
Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 11 грудня 2025 року залишено без змін.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – Безрукової Світлани Олександрівни задоволено. 
Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20 січня 2026 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 02 червня 2026 року у прийнятті додаткового рішення за заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Безрукової Світлани Олександрівни відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 02 червня 2026 року, ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Безрукової С.О., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що в матеріалах справи мається клопотання про поновлення строків, і з невідомих причин суд його не розглянув. Проте, скаржник не вважає, що строки звернення з заявою про ухвалення додаткового рішення в данні справі пропущені. Так, рішення суду було доставлено до електронного кабінету 12.12.20256 року о 23.09, але фактично отримано представником позивачки - адвокатом Безруковою С.О. 13.12.2025 року, тобто, вона мала змогу ознайомитись з ним лише 13.12.2025 року.
Крім того, відсутність доказів фактичної оплати гонорару не є підставою для відмови у розподілі витрат на правничу допомогу.
Від представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» Швайковського А.А. на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Зазначає, що судом першої інстанції ухвалено обґрунтоване та законне судове рішення; доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду, є безпідставними та необґрунтованими.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилися. Від представника ОСОБА_1 – адвоката Безрукової С.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку зі знаходженням у відпустці. Від представника АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» Швайковського А.А. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз».
Частиною першою статті 182 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
Окрім того, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частина перша статті 372 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року по справі № 361/8331/18 зазначено, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд виходить з того, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, скаржник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» - у відзиві на апеляційну скаргу, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.
Зважаючи на вказане, колегія суддів у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності учасників справи. Неявка зазначених осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що адвокатом Безруковою С.О. не надано суду максимально можливий обсяг доказів, що реально підтверджує заявлений розмір витрат на адвоката (рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг, платіжні доручення).
Крім того, як зазначено в ухвалі Запорізького районного суду Запорізької області від 20.01.2026, заява подана поза межам строку, визначеного для подачі вказаної заяви. У постанові Запорізького апеляційного суду від 25.03.2026, якою було скасовано ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20.01.2026, зазначено, що суд за заявою учасника поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними. Як встановлено з матеріалів справи, адвокатом Безруковою С.О. не було заявлено клопотання про поновлення строків для подачі заяви про ухвалення додаткового рішення.
Також суд першої інстанції зауважив, що адвокат не з`явилась у судові засідання у справі про ухвалення додаткового рішення, не подавала заяв чи клопотань щодо відкладення судових засідань. Взявши до уваги заяву представника позивача, врахувавши предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, а також відсутність клопотання про поновлення процесуальних строків, суд виснував, що заява про ухвалення додаткового рішення задоволена бути не може.
Апеляційний суд не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи,представником  ОСОБА_1 у цій справі в суді першої інстанції є адвокат Безрукова С.О., яка діє на підставі ордеру від 24.02.2025 року (т. 1, а.с. 126).
Звертаючись до суду, в позовній заяві представник ОСОБА_1 - адвокат Безрукова С.О. зазначала, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 5 000 грн (т. 1, а.с. 1-7).
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 11 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» по нарахуванню ОСОБА_1 суми необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу за період з 05.07.2022 по 04.07.2023 в розмірі 132 287 грн. 01 коп. на підставі Акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості без номеру та дати.
В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь держави України 1211 грн. 20 коп. судового збору.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведену судову експертизу у сумі 5 348 грн. 40 коп.
Вказане рішення була направлена представнику ОСОБА_1 - адвокату Безруковій С.О. до електронного кабінету, рішення доставлено до електронного кабінету 12.12.2025 23:11:18 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (т. 1, а.с. 195).
Заяву про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Безрукової С.О., сформувала в системі «Електронний суд» 18.12.2025 року (т. 1, а.с. 197-198).
Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права. 
Пунктом 6 частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо того, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.
Згідно статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті всі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні, питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.
Додатковими судовими рішеннями вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувалися докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).
Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.
Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.
Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.
За приписами частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
У частині 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.
Згідно вимог статей 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).
Отже, у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі (в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі), повинна залишатися судом без розгляду, якщо причини пропуску цього строку не є поважними (пункт 44 додаткової постанови Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 753/23417/19 (провадження № 61-3364св23)).
Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Отже, право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Неподання чи не заявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанови колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №908/574/20, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №911/2130/21).
У справі, яка переглядається, встановлено, що рішення суду першої інстанції по суті спору ухвалено 11 грудня 2025 року за відсутності учасників справи.
Тобто, у даному випадку сторона позивача мала право подати докази понесених витрат протягом 5 днів, а саме до 16 грудня 2025 року включно.
Заяву про ухвалення додаткового рішення представник ОСОБА_1 – адвокат Безрукова С.О. сформувала в системі «Електронний суд» 18.12.2025 року, тобто з пропуском вказаного строку.
Разом із тим, вказане рішення було доставлено до електронного кабінету адвоката Безрукової С.О. 12.12.2025 23:11:18.
Відповідно до ч. 6 ст. 272 ЦПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. 
Отже, наявні підстави для поновлення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, проте, сторона позивача такого клопотання про не заявляла. 
Як зазначалося вище, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що адвокатом Безруковою С.О. не надано суду доказів, що підтверджують заявлений розмір витрат на адвоката (рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг, платіжні доручення). Також суд зазначив, що адвокатом Безруковою С.О. не було заявлено клопотання про поновлення строків для подачі заяви про ухвалення додаткового рішення.
Колегія суддів наголошує, що відповідно до правової позиції, висловленої Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Тобто подання платіжних документів як підтвердження фактичної оплати витрат не є обов`язковим критерієм для стягнення судом таких витрат. Ключовим є саме належне підтвердження обсягу виконаних робіт, вартості послуг та наявність зобов`язання зі сторони клієнта здійснити оплату, що може бути встановлено, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та акту приймання-передачі виконаних робіт.
Таким чином, наявність чи відсутність квитанцій про оплату витрат на професійну правничу допомогу не позбавляє суд процесуальної можливості дослідити та оцінити наявні в матеріалах справи докази, що підтверджують характер, обсяг і вартість наданих послуг, та вирішити питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу.
Відтак, відмова суду першої інстанції у розподілі витрат на професійну правничу допомогу з підстав ненадання заявником доказів фактичної оплати послуг, є необґрунтованою.
Отже, суд першої інстанції, встановивши, що стороною позивача не надано суду доказів, що підтверджують заявлений розмір витрат на адвоката (рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг, платіжні доручення) та клопотання про поновлення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, дійшов помилкових та суперечливих висновків про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
З огляду на викладене, частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови в ухваленні додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.
Разом із тим, відповідно до положень ст. 374 ЦПК України, у апеляційного суду відсутні правові підстави для ухвалення додаткового рішення, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення, оскільки ухвалення в справі додаткового рішення відноситься до компетенції суду, який ухвалив основне рішення.
Враховуючи викладене, ухвала Запорізького районного суду Запорізької області від 02 червня 2026 року підлягає скасуванню з направленням справи за заявою ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Безрукової С.О., про ухвалення додаткового рішення для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Безрукової Світлани Олександрівни, задовольнити.
Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 02 червня 2026 року у цій справі скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повне судове рішення складено 24 липня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: Р.В. Мінгазов 

Е.А. Онищенко