ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/327/26 Справа № 712/2846/26 Категорія: 3 ст. 172-11 КУпАП | Головуючий у І інстанції Гоменюк О. Ю.   Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року  м. Черкаси 

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 березня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , курсанта першого відділу підготовки центру базової загальновійськової підготовки, військової частини НОМЕР_1 , солдата, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП 

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника Головного центру від 06 лютого 2025 року №139-0C «Про особовий склад» солдат ОСОБА_1 вважається таким, який зарахований до Головного центру підготовки особового складу.
Згідно з наказом начальника Головного центру від 06 січня 2026 року №4-BB «Про особовий склад» солдат ОСОБА_1 вважається таким, якому надано відпустку для лікування у зв`язку з хворобою терміном на 30 календарних днів з 19 грудня 2025 року по 17 січня 2026 року.
18.01.2026 черговим тимчасового пункту накопичення особового складу штаб-сержантом ОСОБА_2 було виявлено факт неприбуття з відпустки військовослужбовця тимчасового пункту накопичення особового складу солдата ОСОБА_3 . Військовослужбовець на зв`язку; повідомляє, що лікується, підтверджуючих документів не надає.
Станом на 18.01.2026 12 год. 00 хв. військовослужбовець ОСОБА_1 не прибув до Головного центру підготовки особового складу. За даним фактом у встановленому порядку було здійснено необхідні доповіді та інформування.
22.01.2026 близько 14 год. 45 хв. військовослужбовець солдат ОСОБА_1 самостійно прибув до Головного центру підготовки особового складу.
Наказом начальника Головного центру від 27 січня 2026 року №40-BB «Про особовий склад» солдат ОСОБА_1 вважається таким, який не прибув з відпустку для лікування у зв`язку з хворобою терміном на 30 календарних днів, 18 січня 2026 року.
Згідно з наказом начальника Головного центру від 27 січня 2026 року №176-ОС «Про особовий склад» солдат ОСОБА_1 вважається таким, який не виконував обов`язки військової служби з 18 січня 2026 року; солдат ОСОБА_1 вважається таким, який прибув на службу до Головного центру підготовки особового складу 22 січня 2026 року.
Таким чином, ОСОБА_1 , перебуваючи на службі у військовій частині НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог ст.ст.11, 16, 128, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, всупереч інтересам служби, внаслідок особистої недисциплінованості та безвідповідальності, що полягало у нез`явленні його вчасно без поважних причин на військову службу, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.172-11 КУпАП.
Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 29.12.2025 звільнено ОСОБА_4 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК, у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, провадження у справі закрито.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та закрити провадженняі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Обгрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що в його діях відсутній склад адмінстративного правопорушення.
Згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям надаються відпустки без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Вважає, що час на дорогу дому та назад не враховується у строк відпустки. Відпустка в нього розпочалася 19.12.2025 та мала закінчитися 19.01.2026. 19 та 20 грудня були використані як час необхідний для проїзду до місця проведення відкустки в м. Чернігів, тому прибувши до частини 22.01.2026 порушень не допустив.
Крім того зазначає, що в останній день відпустки 19.01.2026 його було доставлено каретою швидкої допомоги до травмпункту м. Чернігова, де йому діагнозтували пошкодження калатеральної зв`язкитлівого колінного суглоба. Було призначено з`явитися до поліклініки м. Чернігова 20.01.2026 та встановлено десятиденний курс лікування. Про вказані обставини було повідомлено начальника санчастини В/Ч ОСОБА_5 та представників командного складу, що підтверджується передачею через мобільний месенджер фотокопії медичної довідки № 949 травмпункту м. Чернігова.
Враховуючи, що він перебував на лікуванні його відпустка мала бути продовжена до видужання.
Після прибуття до розташування 22.01.2026 ним було надано письмові пояснення щодо поважності причин його затримки прибуття та повторно надано медичну довідку з травмпункту м. Чернігова, а також два направлення на госпіталізацію. 
Таким чином службовим особам в/ч було достеменно відомо про його законні правові підстави для продовження відпустки та критичний стан його здоров`я. попри це посадові особи в/ч незаконно притягнули його до адміністративної відповідальності.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився ОСОБА_1 , який не заявляв про відкладення апеляційного розгляду та не повідомляв про поважні причини свого неприбуття, що, з огляду на вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог. 
Перевіривши матеріали справи, які надійшли з місцевого суду і, обміркувавши над доводами апеляційної скарги, вважаю, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.
Так, відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст.251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.254-256 КУпАП.
Нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на військову службу з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.3 ст.172-11 КУпАП.
Об`єктивна сторона може мати наступні прояви: нез`явлення військовослужбовця строкової служби вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб; самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів тривалістю до десяти діб; нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин у разі призначення або переведення тривалістю до десяти діб; нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.
Під військовою частиною слід розуміти територію у межах казарменого, табірного, похідного чи бойового розташування частини.
Місцем служби військовослужбовця, як правило, є військова частина, в якій він проходить службу, і тому поняття військової частини і місця служби звичайно збігаються. Якщо вони не збігаються, то під місцем служби слід розуміти всяке інше місце, де військовослужбовець повинен протягом деякого часу виконувати військові обов`язки або перебувати відповідно до наказу або дозволу командира (начальника). Військова частина типова організаційна одиниця, що утримається на окремому штаті і призначається для виконання визначених завдань самостійно або у складі організаційної структури вищого рівня. Під військовими частинами розуміють органи військового управління, з`єднання, військові частини, військові кораблі(екіпажі), військові навчальні заклади та установи».
Суб`єктивна сторона завжди характеризується прямим умислом з метою тимчасового ухилення від служби.
Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі. Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї, стихійне лихо чи інші надзвичайні обставини, які підтверджені відповідними документами.
Зважаючи на приписи ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настав з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відновний період після закінчення воєнних дій.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває згідно з численними Указами «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».
Пунктом 2 Указу Президента № 64/2022 постановлено військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Пунктом 3 цього ж Указу передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону «Про правовий режим воєнного стану».
Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені ст.ст. 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою і незаконною, оскільки прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і без повного з`ясування обставин справи, не заслуговують на увагу.
Так, факт несвоєчасного прибуття ОСОБА_1 до військової частини після лікування підтверджується: даними протоколу ЧЦП №233005 від 17.02.2026 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.172-11 КУпАП; актом про відмову від підписання протоколу солдатом ОСОБА_1 від 25.02.2026; висновком службового розслідування за фактом неприбуття з відпустки до Головного центру підготовки особового складу солдата ОСОБА_1 від 12.02.2026; копією наказу начальника Головного центру від 27.01.2026 №520-АГ «Про призначення службового розслідування»; копією рапорту заступника начальника тимчасового пункту накопичення особового складу з морально-психологічного забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_6 від 19.01.2026 №03.1.5/4391/26-ВН; копією пояснення молодшого сержанта ОСОБА_6 ; копією пояснення штаб-сержанта ОСОБА_7 ; копією витягу з наказу начальника Головного центру підготовки особового складу від 06.02.2025 року №139-ОС «По особовому складу»; копією витягу з наказу начальника Головного центру підготовки особового складу від 10.06.2025 №871-ОД «Про зарахування на підготовку військовослужбовців за призовом під час мобілізації (без досвіду служби)»; копією витягу з наказу начальника Головного центру підготовки особового складу від 26.07.2025 №1144-ОД «Про завершення підготовки військовослужбовців за призовом під час мобілізації (без досвіду служби)»; копією витягу з наказу начальника Головного центру підготовки особового складу від 06.01.2026 № 4-BВ «По особовому складу»; копією витягу з наказу начальника Головного центру підготовки особового складу від 27.01.2026 №40-ВВ «По особовому складу»; копією витягу з наказу начальника Головного центру підготовки особового складу від 27.01.2026 №176-ОС «По особовому складу»; копією витягу з наказу начальника Головного центру підготовки особового складу від 27.01.2026 №176-ОС «По особовому складу»; копією рапорту командира четвертого навчального батальйону тимчасового навчального пункту капітана ОСОБА_8 від 22.01.2026 №03.1.5/5035/26-Вн; копією рапорту командира четвертого навчального батальйону тимчасового навчального пункту капітана ОСОБА_8 від 23.01.2026 №03.1.5/5596/25-Вн; копією службової характеристики на солдата ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.01.2026 №4-ВВ, солдату ОСОБА_1 надано відпустку для лікування у зв`язку з хворобою терміном 30 календарних днів з 19.12.2025 по 17.01.2026. До виконання службових обов`язків приступити 18.01.2026. Підстава: рапорт ОСОБА_1 №03.1.5/69769/25-Вн від 18.12.2025, довідка ВЛК від 17.12.2025 №2025-1217-1007-1192-7.
На переконання апеляційного суду, зібрані у справі докази є належними та допустимими, відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні суду першої інстанції, і повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку за принципом «поза розумним сумнівом» про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-11 КУпАП.
Судом першої інстанції надано оцінку довідці відділення травматології КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» № 949 від 19.01.2026, згідно якої 19.01.2026 о 17год.30 хв. ОСОБА_1 отримав побутову травму: часткове пошкодження медіальної колатеральної зв`язки лівого колінного суглобу, стан після ендопротезування лівого колінного суглобу. Звернутися до травматолога 20.01.2026. 
При цьому судом вказано, що ОСОБА_1 не надано до суду доказів на підтвердження наявності поважних причин його нез`явлення вчасно на військову службу з 18.01.2026.
Разом з тим, доводи ОСОБА_1 про те, що він не допустив порушень та вчасно повернувся до військової частини враховуючи витрачений час на дорогу, передбачений ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в даному випадку є неприйнятними.
Так, згідно витягу з наказу № 4-ВВ від 06.01.2026 солдату ОСОБА_1 надано відпустку для лікування у зв`язку з хворобою терміном 30 календарних днів з 19.12.2025 по 17.01.2026. До виконання службових обов`язків приступити 18.01.2026. Даний наказ винесено на підставі рапорту ОСОБА_1 № 03.1.5/69769/25-Вн від 18.12.2025 та довідки ВЛК від 17.12.2025 №2025-1217-1007-1192-7.
Тобто вказаним наказом визначено конкретну дату коли ОСОБА_1 повинен був приступити до виконання своїх службових обов`язків - 18.01.2026. Не виконання ОСОБА_1 наказу утворює об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, наслідком якого є притягнення останнього до адміністративної відповідальності.
Слід зауважити, що в наказі зазначена конкретна дата, коли ОСОБА_1 повинен був приступити до виконання обов`язків, такий наказ не містить будь-яких посилань на додаткові дні для прибуття на лікування та в зворотному напрямку, на які посилається апелянт.
Посилання ОСОБА_1 на вимоги Конституції України, як на підставу своїх заперечень проти інкримінованого йому правопорушення, є помилковим тлумаченням таких норм, оскільки обмеження, які можуть нести військовослужбовці в умовах воєнного стану, покладають додатковий тягар відповідальності, зумовлений їхнім спеціальним статусом.
Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які б спростовували висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-11 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не встановлено, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя 

п о с т а н о в и в:

Постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 03 березня 2026 року, якою звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба