Справа № 758/3482/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Будзан Л.Д.,
за участі секретаря судового засідання - Топоровського М.О., 
заявника - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку окремого провадження з викликом сторін цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він народився в місті Свердловськ РСФСР. З 1970 року заявник проживав в м. Припять Київської області. В період з 1983 по 1985 рік проходив службу в армії СРСР. 02 лютого 1989 року був засуджений до 5 років позбавлення волі посиленого режиму. 29 листопада 1991 року заявник був засуджений до 2 років 9 місяців 25 днів в ІТК суворого режиму. Звільнився від відбуття покарання 24 вересня 1994 року і з того часу не отримував паспорт громадянина України, а зараз не може отримати новий паспорт громадянина Україна. Просить суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 березня 2026 року, головуючим суддею у справі визначено суддю Будзан Л.Д.
13 березня 2026 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження з повідомленням (викликом) сторін.
09 квітня представник заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області подав додаткові пояснення, у яких просив відмовити в задоволенні заяви, посилаючись на те, що заявник після втрати паспорту не звертався до правоохоронних органів та не відновив втрачений документ. Також вказує, що докази, надані заявником, не підтверджують факт проживання ним на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Заявник ОСОБА_1 в судовому засідані просив суд задовольнити заяву з підстав, в ній наведених.
Представник заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши заявника, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Свердловськ РСФСР, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Відповідно до свідоцтва про восьмирічну освіту № НОМЕР_2 від 12 червня 1979 року, яка видана Прип`ятською середньою школою №1 Чорнобильського району Київської області, ОСОБА_1 навчався та завершив 8 клас у 1979 році, а також отримав відповідний документ про здобуту освіту.
Відповідно до виписки підсумкових оцінок успішності до диплому № НОМЕР_3 від 20 липня 1982 року, яка видана «Припятським ГПТУ» №8 ОСОБА_1 закінчив навчання у місті Прип`ять.
Відповідно до копії справки №2469 Т-300 від 1983 року ОСОБА_1 станом на 1983 рік працював в місті Чорнобиль на посаді слюсаря.
Згідно з довідкою №270, виданою науково-виробничим об`єднанням «Прип`ять» Мінатоменергопрому СРСР 04 жовтня 1991 року, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, працював у зоні відчуження з 14 травня 1987 року.
Відповідно до справки №009307 від 24 вересня 1994 року, виданої ОСОБА_1 останній відбув покарання з 29 листопада 1991 року по 24 вересня 1994 року.
Рішенням ВОД №1 УОДПГУ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, затвердженим заступником начальника управління Ольго Кравченко, від 08.11.2024 року ОСОБА_1 відмовлено в оформленні паспорта громадянина України.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року.
Метою встановлення факту проживання є підтвердження обставин за п.1 та 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» та подання рішення до ДМС України.
Згідно із пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Таким чином, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.
Пунктом 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 (з подальшими змінами) визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.
Таким чином для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.
Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 9 Порядку).
Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.
Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України», згідно якого безперервне проживання на території України - постійне проживання на території України особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, на лікування, реабілітацію, що підтверджується відповідним документом підприємства, установи, організації, закладу освіти, закладу охорони здоров`я, закладу реабілітації.
Разом з тим, термін «постійне проживання на території України» передбачає проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства на підставі виданих в установленому порядку дійсних посвідки на постійне проживання або посвідчення біженця чи документа, що підтверджує надання притулку в Україні.
Підсумовуючи, належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час, а такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.
Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявником на підтвердження своїх вимог надано достатньо належних та допустимих доказів, які в сукупності свідчать про постійне проживання на території України в момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року).
При цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України матеріали справ не містять.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями: 293,294,315-319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Свердловодськ РРФСР на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.
Повне найменування учасників справи:
заявник - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
заінтересована особа - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області. код ЄДРПОУ 42552598, місцезнаходження: вул. Березняківська, буд. 4-А, м. Київ;
Повний текст рішення складений 17.08.2026.

Суддя Л.Д. Будзан