ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"20" липня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 916/5048/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,
за участю секретаря судового засідання Волкової Ю.О.,

за участю представників:
від позивача: не з`явився,
від відповідача-1: не з`явився,
від відповідача-2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/5048/25
за позовом: Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (вул. Госпітальна, № 12-Г, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 00032129) в особі філії Херсонського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (вул. Європейська, № 26, м. Херсон, 73003, код ЄДРПОУ 02766367)
до відповідачів: 1) Фермерського господарства «Софія-95» (вул. Кудрі, № 2-А, с. Хлібодарівка, Каховський р-н, Херсонська обл., 75234, код ЄДРПОУ 30240690)
2) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 , РОНКПП НОМЕР_1 )
про стягнення 1 097 550,37 грн,
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.
Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Херсонського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фермерського господарства «Софія-95» та ОСОБА_1 , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів прострочену заборгованість перед державою за договором кредитної лінії № 119.10-10/411 від 08.07.2021, яка станом на 08.12.2025 складає 1097550,37 грн.
В обґрунтування позову банк посилається на неналежне виконання відповідачем-1, як позичальником, зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за договором кредитної лінії № 119.10-10/411 від 08.07.2021, а також на неналежне виконання відповідачем-2, як поручителем, договору поруки № П-938 від 08.07.2021, укладеного з метою забезпечення належного виконання відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором. . 
Так, позивач зазначає, що 08.07.2021 між АТ «Ощадбанк» та позичальником було укладено договір кредитної лінії за програмою фінансової державної підтримки суб`єктів малого, у тому числі мікропідприємництва, та середнього підприємництва «Доступні кредити 5-7-9%», реалізація якої здійснюється на підставі Порядку надання фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 28, виконання якого частково забезпечено гарантією держави, на підставі укладеного між Міністерством фінансів України та АТ «Ощадбанк» договору про надання державної гарантії на портфельній основі № 13010-05/271 від 31.12.2020, реалізація якого здійснюється на підставі Порядку надання державних гарантій на портфельній основі у 2020 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2020 № 1151, зі змінами та доповненнями.
За умовами договору кредитної лінії кредит надається у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше «07» липня 2024 року. Також, сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в розмірі 2 200 000,00 грн та визначили цільове призначення кредиту - поповнення оборотного капіталу.
Крім того, з метою забезпечення належного виконання Фермерським господарством «Софія-95» зобов`язань за договором кредитної лінії, 08.07.2021 між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, за умовами п. 2.1 якого поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання за договором кредитної лінії, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов договору кредитної лінії.
Крім того, позивач наголошує, що 08.07.2021 між банком та позичальником було укладено додатковий договір до договору кредитної лінії, яким сторони, приймаючи до уваги юридичний факт ініціювання позичальником отримання забезпечення за кредитом у вигляді гарантії, врегулювали умови надання гарантії та її обсяги відповідно до Порядку № 1151 та договором про надання гарантії.
Наразі позивач вказує, що для забезпечення співпраці сторін, пов`язаної з наданням державної підтримки суб`єктам мікропідприємництва, малого та середнього підприємництва у вигляді державних гарантій на портфельній основі на підставі Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», на виконання Порядку № 1151, між Міністром фінансів України Марченко Сергієм Михайловичем, який діє від імені держави за дорученням Кабінету Міністрів України, на підставі Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року за № 375 та банком-кредитором укладено договір про надання гарантії.
За таких обставин, кредит позичальника був включений АТ «Ощадбанк» до портфелю кредитів, зобов`язання за якими частково забезпечені гарантією, та з метою виконання вимог розділу VII договору про надання гарантії, 08.07.2021 Банк уклав з останнім додатковий договір до договору кредитної лінії, яким сторони врегулювали умови надання гарантії та її обсяги відповідно до Порядку № 1151 та договором про надання гарантії.
Як зазначає позивач, на виконання умов пунктів 2.1, 3.2, 3.9 договору кредитної лінії банком було перераховано на поточний рахунок позичальника кредитні кошти в загальній сумі 2 196 374,00 грн. Однак через неналежне виконання позичальником умов договору кредитної лінії щодо погашення основної суми боргу у строк, встановлений п. 3.11 договору, щодо погашення основної суми боргу за кожним траншем не пізніше ніж на 365 день з моменту отримання траншу незалежно від розміру діючого ліміту кредитування та у відповідності до п. 6.5. договору кредитної лінії у разі прострочення позичальником повернення основної суми боргу або її частини, на прострочену основну суму боргу або її частину припиняють нараховувати проценти за користування кредитом, а згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України за весь час прострочення нараховуються проценти річних у валюті основної суми боргу.
Отже, у зв`язку із настанням гарантійного випадку АТ «Ощадбанк» у порядку, передбаченому п. 5.1 договору державної гарантії, направив гаранту (з копією агенту) вимогу № 49 від 05.12.2023 про сплату за гарантією суми в розмірі 1 097 634,20 грн, за результатами розгляду якої 04.01.2024 гарант перерахував банку гарантійну суму у розмірі 1 097 634,20 грн для відшкодування за кредитною операцією.
На виконання п.6.1 договору про надання гарантії банк забезпечив вчасне та в повному обсязі зарахування суми сплати за гарантією, сплаченої у рахунок часткового погашення простроченої заборгованості за основним боргом та відобразив в обліку виникнення простроченої заборгованості ФГ «Софія-95» перед державою в сумі 1 097 634,20 грн.
При цьому, позивач зауважує, що банк, скориставшись правом договірного списання, провів списання коштів з рахунків поручителя в рахунок погашення заборгованості за кредитом та списав кошти в сумі 167,66 грн, які у відповідності до п. 6.3 договору про надання гарантії та п. 3.3.6 договору поруки були перераховані в рахунок погашення заборгованості перед банком та гарантом.
Таким чином, позивач зазначає, що заборгованість Фермерського господарства «Софія-95» перед державою за договором кредитної лінії № 119.10-10/411 від 08.07.2021, яка виникла внаслідок сплати гарантом суми за гарантією, складає 1097550,37 грн, яку позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів. В свою чергу, станом на 08.12.2025 заборгованість ФГ «Софія-95» перед АД «Державний ощадний банк України» за вказаним договором становить 1135152,51 грн.
ОСОБА_1 у відзиві на позов зазначив, що з позовними вимогами не погоджується з огляду на їх необґрунтованість, неправомірність та ігнорування форс-мажорних обставин, як безпосередньо вплинули на можливість виконання зобов`язань. Так, відповідач-2 пояснює, що Фермерське господарство «Софія-95», земельні ділянки, які обробляються, виробничі активи та місце фактичного здійснення господарської діяльності розташовані на території Херсонської області, яка з 2022 року перебуває у тимчасовій окупації російською федерацією. У зв`язку з цим, за ствердженням відповідача-2, господарська діяльність була фактично припинена не з вини позичальника, втрачено доступ до земель сільськогосподарського призначення, знищено та втрачено можливість використання врожаю, техніки, інфраструктури.
Зазначені обставини, на переконання відповідача-2, мають надзвичайний, непердбачуваний та невідворотний характер, що повністю відповідає поняттю форс-мажору (обставини непереборної сили), оскільки у зв`язку з військовою агресією РФ проти України з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу, а вся територія Чаплинської селищної територіальної громади Каховського району Херсонської області, де зареєстровані відповідачі та ФГ «Софія-95» здійснювало свою господарську діяльність до початку військової агресії, внесено до переліку територій, тимчасово окупованих РФ з 24.02.2022 та станом на цей час.
Відтак, відповідач-2 вказує, що військова агресія проти України та тимчасова окупація Каховського району Херсонської області збройними формуваннями РФ спричинила виникнення для нього форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) при виконанні останнім своїх зобов`язань перед банком за договором кредитної лінії, додатковим договором та договором поруки, які виникли для відповідача-1 з 24.02.2022 та мали місце на час звернення позивача до суду з позовом.
Позивач у відповіді на відзив зауважив, що не погоджується з наведеним у відзиві доводами та, посилаючись на висновки Верховного Суду, вказує, що посилання відповідача-2 на наявність обставин форс-мажору, як обставину, що перешкоджає виконувати договірні зобов`язання, не підтверджено належним чином. Позивач зазначає, що якби на момент укладення договорів сторонам було відомо про неминучість повномасштабної війни, окупацію території здійснення господарської діяльності та повну втрату доступу до майна і доходів, такі договори не були би укладені взагалі або були б укладені на принципово інших умовах. Зазначене свідчить про істотну зміну обставин, яка не входила до сфери ризику відповідачів та зруйнувала економічний баланс договірних зобов`язань. 
Між тим, як додає позивач, ОСОБА_1 , як поручитель ФГ «Софія-95» зобов`язався повернути кредитні кошти у встановлений у договорі строк та прийняв настання відповідних несприятливих для нього наслідків, що передбачені договором кредитної лінії у разі порушення його умов. На думку позивача, відсутність прибутку, втрата майна становлять один із можливих ризиків підприємницької діяльності і не є незвичайною і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки.
Відтак, враховуючи сформовану практику Верховного Суду України, посилання ОСОБА_1 на обставину непереборної сили, яка на його думку відповідає форс-мажору у відповідності до сертифікату торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, за ствердженням позивача, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, адже не доведено причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.
Відповідач-1 відзив на позов не надав, своїм правом на захист не скористався.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025 позовна заява вх.№ 5183/25 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.
23.12.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (вх.№ 5183/25 від 18.12.2025) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/5048/25. Постановлено справу № 916/5048/25 розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на "13" січня 2026 року о 12:00 год.
08.01.2026 від представника ОСОБА_1 - адвоката Шийки І.І. до суду надійшла заява (вх. № 479/26), якою останній просив внести його дані до додаткових відомостей про представника учасника справи для доступу до електронної справи № 916/5048/25 та перевести в електронну форму процесуальні та інші документи по справі, що надійшли до суду в паперовому вигляді. Вказана заява того ж дня була задоволена судом та 08.01.2026 представнику надано доступ до матеріалів електронної справи.
13.01.2026 представник ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням (вх. № 1017/26), яким просив відкласти підготовче засідання у справі № 916/5048/25 у зв`язку з наданням часу для написання відзиву та збору доказів по даній справі.
13.01.2026 у підготовчому засіданні по справі № 916/5048/25, врахувавши думку представника позивача та клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи, судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "03" лютого 2026 року о 12:00 год., про що відповідачі були повідомлені судом ухвалою від 14.01.2026 у відповідності до вимог ст. 120 ГПК України.
14.01.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області внесено виправлення в ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 по справі № 916/5048/25 стосовно стягуваної суми заборгованості, вказавши у вступній частині ухвали вірну суму заборгованості, заявлену позивачем до стягнення, в розмірі « 1 097 550,37 грн» замість суми « 1 135 152,51 грн».
27.01.2026 відповідачем-2 подано до суду відзив (вх. № 3007/26) на позовну заяву, який судом був прийнятий до розгляду та долучений до матеріалів справи разом із доданими до нього доказами.
03.02.2026 до суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання (вх. № 3995/26), згідно якого заявник просив відкласти підготовче засідання у справі № 916/5048/25 у зв`язку із зайнятістю представника відповідача у іншій справі.
03.02.2026 у підготовчому засіданні по справі № 916/5048/25 судом постановлено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів за ініціативою суду, а також протокольну ухвалу про перерву до "19" лютого 2026 року об 14:20 год., про що відповідачі були повідомлені відповідною ухвалою суду від 04.02.2026, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України.
04.02.2026 від позивача до суду надійшла відповідь (вх. № 4168/26) на відзив, яка судом також була прийнята до розгляду та долучена до матеріалів справи разом із доданими до неї доказами.
19.02.2026 представником відповідача-2 подано до суду клопотання (вх. № 6115/26) про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із хворобою представника 
19.02.2026 у підготовчому засіданні по справі № 916/5048/25, врахувавши думку представника позивача щодо можливості розглядати справу за відсутності відповідачів, з огляду на подане клопотання відповідача-2 та поважність підстав неявки представника, судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "12" березня 2026 року об 11:40 год., про що відповідачі були повідомлені судом ухвалою від 19.02.2026 у відповідності до вимог ст. 120 ГПК України.
12.03.2026 представника ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із клопотанням (вх. № 8795/26) про відкладення розгляду справи у зв`язку із його хворобою.
12.03.2026 у підготовчому засіданні, враховуючи перебування представника відповідача-2 на лікарняному, судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "16" квітня 2026 року о 12:20 год., про що відповідачі були повідомлені судом ухвалою від 12.03.2026 у відповідності до вимог ст. 120 ГПК України.
Підготовче засідання, призначене протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.03.2026 у справі № 916/5048/25 на 16.04.2026 о 12:20 год., не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Цісельського О.В. у період з 07.04.2026 по 23.04.2026 включно.
24.04.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області підготовче засідання у справі № 916/5048/25 призначено на "12" травня 2026 року о 12:00 год.
07.05.2026 до суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява (вх. № 15856/26), згідно якої заявник просить надати йому можливість участі у судових засіданнях по справі № 916/5048/25 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Вказана заява судом була задоволена відповідною ухвалою від 11.05.2026.
11.05.2026 від представник позивача до суду надійшло клопотання (вх. № 16332/26) про відкладення підготовчого засідання у справі у зв`язку із зайнятість представника в іншому судовому засіданні.
12.05.2026 відповідач-2 надав до суду клопотання (вх. № 16359/26) про відкладення підготовчого засідання у справі у зв`язку із хворобою представника.
12.05.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області закрито підготовче провадження та призначено справу № 916/5048/25 до судового розгляду по суті на "02" червня 2026 року о 12:20 год.
02.06.2026 від представника відповідача-2 до суду надійшло чергове клопотання (вх. № 19094/26) про відкладення судового засідання у справі № 916/5048/25 у зв`язку із зайнятістю представника в цивільній справі.
02.06.2026 у судовому засіданні по справі № 916/5048/25, у зв`язку з неявкою відповідачів у судове засідання та через об`єктивну неможливість завершити розгляд справи по суті, судом було постановлено протокольну ухвалу про перерву до "16" червня 2026 року о 10:00 год., про що відповідачі додатково були повідомлені відповідною ухвалою суду від 02.06.2026, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України.
16.06.2026 у судовому засіданні по справі № 916/5048/25 судом було постановлено протокольну ухвалу про перерву до "30" червня 2026 року о 14:40 год. Фермерське господарство «Софія-95» про дату, місце та час судового засідання по суті у справі № 916/5048/25 було повідомлено у відповідності до приписів ст. 120 ГПК ухвалою суду від 17.06.2026.
Судове засідання, призначене протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.06.2026 у справі № 916/5048/25 на 30.06.2026 о 14:40 год., не відбулося у зв`язку з аварійним відключенням енергопостачання у м. Одесі, в результаті чого у період з 13 год. 34 хв. до 19 год. 10 хв. в Господарському суді Одеської області було відсутнє живлення електромережі суду, що унеможливило проведення судових засідань.
01.07.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області судове засідання у справі № 916/5048/25 призначити на "09" липня 2026 року о 15:20 год.
Під час розгляду справи по суті представник позивача та представник відповідача-2 виступили із вступними промовами, судом були досліджені всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи. Позивач у своїй вступній промові та судових дебатах заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, обґрунтовуючи свою позицію доводами та аргументами, викладеними у позовній заяві, відповіді на відзив та усних поясненнях, та наданими суду доказами.
Представник відповідача-2 - Горбяка С.П. у своїй вступній промові проти позову заперечував, у судових дебатах просив суд в задоволені позовних вимог відмовити повністю з підстав, наведених у його відзиві на позов та усних поясненнях.
Відповідач-1 - Фермерське господарство «Софія-95» про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно, проте свого представника в судові засідання жодного разу не направив, поважність підстав неявки належними та допустимими доказами суду не обґрунтував, своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами. При цьому суд зауважує, що відповідач-1 не повідомляв суду про наявність обставин, що перешкоджають йому прийняти участь у розгляді справи в умовах воєнного стану, запровадженого на території України або з інших підстав.
Стосовно повідомлення відповідача-1 про розгляд справи, суд відзначає наступне.
Суд встановив, що місцезнаходженням ФГ «Софія-95» є: вул. Кудрі, № 2-А, с. Хлібодарівка, Каховський р-н, Херсонська обл., 75234.
Село Хлібодарівка, яке входить до складу Асканіє-Нової селищної територіальної громади, знаходиться в межах Каховського району Херсонської області, який згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, з 24.02.2022 перебуває в тимчасовій окупації.
Відтак, судові повідомлення не були доставлені на адресу ФГ «Софія-95» у зв`язку із призупиненням АТ «Укрпошта» приймання та пересилання поштових відправлень до тимчасово окупованих територій України та районів ведення бойових дій, на території яких не працюють відділення поштового зв`язку у зв`язку з повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. 
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Наразі відповідними Указами Президента України строк, на який на території України введено режим воєнного стану, продовжено.
При цьому, пунктом 21 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».
Питання провадження господарської діяльності на тимчасово окупованих територіях врегульовано Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Відповідно до частини першої статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.
Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.
Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 122 ГПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в частині першій статті 121 цього Кодексу.
Для забезпечення реалізації процесуальних прав відповідача-1 бути обізнаним про розгляд справи 26.12.2025, 15.01.2026, 05.02.2026, 27.04.2026, 15.05.2026 та 04.06.2026 на офіційній сторінці Господарського суду Одеської області веб-порталу «Судова влада України» (розділ «Оголошення про виклик») розміщені відповідні оголошення, які долучено судом до матеріалів справи.
Також, судом при відкритті провадження у справі, при дослідженні позовних матеріалів встановлено наявність у відповідачів електронної пошти, у зв`язку з чим було вжито додаткові заходи з метою повідомлення відповідача-1 про розгляд даної справи та скеровано на його електронну адресу, відомості про яку містяться в матеріалах справи, судові повідомлення в електронному вигляді, що підтверджується оформленими довідками про доставку електронних листів до відповідної електронної скриньки відповідача-1.
Окрім того, ухвали суду направлялись на адресу місцезнаходження ОСОБА_1 , як керівника ФГ «Софія-95», повідомлену ним у відповідних процесуальних заявах, та були отримані останнім, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.
Враховуючи відсутність у відповідному реєстрі відомостей щодо електронної пошти чи інших засобів зв`язку з відповідачем-1, не повідомлення суду інших засобів зв`язку з відповідачем-1, суд прийшов до висновку, що вказані дії свідчать про відмову від отримання відповідачем-1 судових повісток (ухвал суду).
Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.
Також, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Ухвали Господарського суду Одеської області по справі № 916/5048/25 було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що вбачається за веб-адресою: https://reyestr.court.gov.ua/.
Таким чином, суд зазначає, що відповідач-1 також не був позбавлений права та можливості за власною ініціативою скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу положень наведеної статті 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», та за номером даної справи № 916/5048/25 ознайомитися із змістом ухвал Господарського суду Одеської області та визначеними у них датами, часом та місцем розгляду даної справи з метою забезпечення представництва своїх інтересів в судових засіданнях.
Суд зауважує, що попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Витративши значні ресурси, Україна створила інформаційне поле, де зацікавлена особа легко знайде інформацію про судову справу. Функціонує Єдиний державний реєстр судових рішень. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема «Електронний кабінет» ЄСІТС. Все безкоштовно і доступно.
Використання цих інструментів та технологій забезпечує добросовісній особі можливість звертатися до суду, брати участь у розгляді справи у зручній формі та з мінімальними витратами. Тобто держава Україна забезпечила можливість доступу до правосуддя і право знати про суд.
Отже, суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення відповідачів про час і місце розгляду справи.
За наведених обставин суд доходить висновку, що судом було вчинено всі необхідні дії щодо повідомлення відповідачів про відкриття провадження у справі, а також про всі призначені по справі судові засідання, вчинення відповідних процесуальних дій та надано можливість взяти участь у судових засіданнях і викласти свої, зокрема, заперечення проти задоволення позовних вимог, натомість відповідач-1 не вживав заходів щодо реалізації наданого йому права навести свої доводи та міркування, заперечення проти заяв, доводів і міркувань інших осіб, передбачене статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, шляхом участі в судових засіданнях, подання відзиву на позовну заяву та надання доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Таким чином, суд вважає, що учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності за наявними у ній матеріалами.
З огляду на те, що розгляд даної справи неодноразово відкладався у зв`язку з нез`явленням відповідачів у судові засідання, неподанням відповідачем-1 відзиву на позовну заяву, а також враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами за відсутності представників учасників справи у відповідності до вимог частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
Судом враховано, що в умовах воєнного часу, суди України, продовжують працювати на територіях, де це є можливим, на підставі чого, з метою забезпечення розумного балансу між нормами статті 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також положеннями статті 2 Господарського процесуального кодексу України, які визначають завдання господарського судочинства, з урахуванням норм Закону України «Про правовий режим воєнного стану», приймаючи до уваги обставини даної справи та достатність часу, наданого всім учасникам справи для висловлення своєї правової позиції по даній справі, суд вважав за доцільне розглядати дану справу в межах розумного строку, створивши учасникам справи умови належного балансу безпеки та можливості ефективної реалізації їх процесуальних прав.
З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд даної позовної заяви був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи та їм надана відповідна оцінка.
В судовому засіданні, 30.06.2026 господарським судом був завершений розгляд справи по суті, відповідно до ч.1 ст.219 ГПК України оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення 10.07.2026 об 11:20 год.
В судовому засіданні, 09.07.2026 господарським судом був завершений розгляд справи по суті, відповідно до ч.1 ст.219 ГПК України оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення 20.07.2026 о 14:30 год.
У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення /виклику/ учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
20.07.2026 судом було ухвалено та підписано рішення у відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, без його проголошення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи. 
Як встановлено судом, для забезпечення співпраці сторін, пов`язаної з наданням державної підтримки суб`єктам мікропідприємництва, малого та середнього підприємництва у вигляді державних гарантій на портфельній основі на підставі Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», на виконання Порядку № 1151, між Міністром фінансів України Марченком Сергієм Михайловичем, який діє від імені держави за дорученням Кабінету Міністрів України, на підставі Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року за № 375, (гарант) та Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (бенефіціар) 31 грудня 2020 року укладено договір про надання гарантії на портфельній основі № 13010-05/271.
У п. 2.1 договору про надання гарантії зазначено, що гарант на мовах цього договору та в межах ліміту гарантії надає на користь бенефіціара безвідкличну гарантію з метою гарантування виконання принципалами частини своїх грошових зобов`язань перед бенефіціаром за кредитними договорами, включеними до портфеля. 
Положеннями п.п. 2.2, 2.3 договору про надання гарантії визначено, що гарантія надається за кредитами, включеними до портфеля. Гарантія вважається наданою на користь бенефіціара з дати укладення нього договору.
Пунктом 2.4 договору про надання гарантії передбачено, що обов`язковою умовою надання гарантії є надання суб`єктом господарювання резидентом України майнового або іншого забезпечення виконання боргових зобов`язань позичальника за кредитним договором перед бенефіціаром та гарантом.
Згідно з п.п. 2.5, 2.6 договору про надання гарантії ставка індивідуальної гарантії визначається на розсуд бенефіціара для кожного окремого кредиту та не може перевищувати 70% за кожним окремим кредитом. Ставка гарантії на портфельній основі в будь-який момент не може перевищувати 50 %
У разі настання гарантійного випадку гарант зобов`язаний сплатити на користь бенефіціара ССГ згідно з вимогами розділу V цього договору (п. 2.7. договору про надання гарантії).
Пунктом 3.1 договору про надання гарантії встановлено, що з метою включення кредитів до портфеля бенефіціара формує реєстр, до якого включаються всі кредити, які бенефіціар визначив як такі, що включені до портфеля (в тому числі ті, що вже включені до портфеля).
У разі настання гарантійного випадку бенефіціар направляє гаранту вимогу, а агенту - копію вимоги разом з інформацією щодо сум, що належать до сплати гарантом, та підтверджувальними документами (лист із зазначенням переліку кредитів, за якими виникла прострочена заборгованість), не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, у якому виник гарантійний випадок (п. 5.1 договору про надання гарантії).
За умовами п. 5.3 договору про надання гарантії бенефіціар зобов`язаний протягом двох банківських днів з дати направлення відповідної вимоги гаранту письмово повідомити принципалів за кредитами, включеними до вимоги, про направлення відповідної вимоги гаранту.
Не пізніше наступного робочого дня після отримання виплати від гаранта бенефіціар письмово надає інформацію про це агенту із зазначенням суми та дати виплати з посиланням на відповідну вимогу (п. 5.4 договору про надання гарантії).
Відповідно до п. 5.5 договору про надання гарантії гарант на підставі вимог, отриманих від бенефіціара, з урахуванням інформації агента щодо перевірки вимог сплачує на рахунок бенефіціара ССГ згідно з вимогою раз на місць (але не пізніше 30 календарних днів після отримання відповідної вимоги) за умови одночасного дотримання таких вимог: гарант отримав вимогу, яка подана відповідно до умов цього договору (п/п 5.5.1.); на момент отримання вимоги не закінчився строк дії гарантії (п/п 5.5.2.); загальна сума всіх виплачених бенефіціару ССГ, з урахуванням ССГ, що підлягає виплаті згідно з вимогою, не перевищує ліміту гарантії (п/п 5.5.3.); гарант отримав підтвердження від агента, що сума, зазначена у вимозі, є ССГ, що підлягає виплаті за гарантією згідно з умовами цього договору (п/п 5.5.4.); здійснення гарантом виплати згідно з вимогою не суперечить вимогам законодавства на момент здійснення такої виплати (п/п 5.5.5.).
Згідно з п. 6.1 договору про надання гарантії, у разі здійснення гарантом виплати ССГ за будь-яким проблемним кредитом бенефіціар зобов`язується відобразити в обліку виникнення заборгованості принципала перед бюджетом на суму здійсненної гарантом виплати ССГ та застосувати інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключно, за рахунок реалізації предмета забезпечення) за таким проблемним кредитом. Таке звернення стягнення має бути здійснено банком-кредитором у найкоротші строки.
Положеннями п. 6.2 договору про надання гарантії визначено, що з метою реалізації зворотної вимоги (регресу) гаранта до принципала та на виконання ст. 6^1 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та вимог, передбачених пунктами 6.1 та 6.3 цього договору, бенефіціар, виступаючи на підставі Порядку та цього договору, зобов`язується:
- застосувати інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключено, за рахунок реалізації предмета забезпечення) за проблемним кредитом з метою погашення простроченої заборгованості перед бюджетом та зобов`язань позичальника зі сплати пені, нарахованої відповідно до п. 6.8 цього договору за таким проблемним кредитом (підп. 6.2.1);
- здійснювати заходи щодо стягнення суми, сплаченої гарантом, з усіма процесуальними правами, що надаються позивачу (за винятком права: підпису заяви про повну або часткову відмову від заяви про порушення (відкриття) провадження у справі про банкрутство, підпису заяви про відмову від заяви з грошовими вимогами до боржника; підпису заяви про повне або часткове визнання позову, про повну або часткову відмову від позову, про зменшення розміру позовних вимог), в судах, а також органах нотаріату, органах державної виконавчої служби, з приватними виконавцями, арбітражними керуючими, адвокатами (підп. 6.2.2).
Пунктом 6.3 договору про надання гарантії врегульовано, що кошти, отримані внаслідок застосування інструментів врегулювання заборгованості за проблемним кредитом, перераховуються на рахунок гаранта в сумі, пропорційній ставці індивідуальної гарантії за таким проблемним кредитом (але не більше загальної суми всіх ССГ, яка була сплачена за таким проблемним кредитом та пені, нарахованої відповідно до пункту 6.8. цього договору), та зараховуються гарантом насамперед у рахунок погашення простроченої заборгованості перед бюджетом, у зв`язку з чим бенефіціар робить відповідний бухгалтерський запис та зменшує заборгованість приниципала перед державним бюджетом.
Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності). Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.п. 13.13-13.14 договору про надання гарантії).
22.05.2021 Фермерським господарством «Софія-95» було подано до АТ «Ощадбанк» заяву на отримання забезпечення кредитної операції державною гарантією на портфельній основі на підставі Порядку надання державних гарантій на портфельній основі у 2020 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2020 року № 1151, зі змінами, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитом.
08.07.2021 між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (Банк, позивач, АТ «Ощадбанк») в особі філії Херсонського обласного управління АТ «Ощадбанк» та Фермерським господарством «Софія-95» (позичальник, відповідач-1, ФГ «Софія-95») було укладено договір кредитної лінії №119.10- 10/411, відповідно до п. 2.1 якого Банк зобов`язується надати на умовах цього договору, а ФГ «Софія-95» зобов`язується отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у розмірі, визначеному в статті 3 цього договору та забезпечити своєчасну та в належному розмірі сплату процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів в порядку та на умовах, визначених цим договором.
У розділі 3 договору сторони визначили умови кредитування: сума та валюта максимального ліміту кредитування становить 2 200 000 грн; спосіб надання кредиту та строк кредитування - кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 07 липня 2024 року; графік збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування: до 06.02.2024 (включно) - діючий ліміт кредитування 2 200 000 грн; з 07.02.2024 - до 06.03.2024 (включно) - діючий ліміт кредитування 1 833 334,00 грн; з 07.03.2024 - до 06.04.2024 (включно) - діючий ліміт кредитування 1 466 668,00 грн; з 07.04.2024 - до 06.05.2024 (включно) - діючий ліміт кредитування 1 100 002,00 грн; з 07.05.2024 - до 06.06.2024 (включно) - діючий ліміт кредитування 733 336,00 грн; з 07.06.2024 - до 07.07.2024 (включно) - діючий ліміт кредитування 366 670,00 грн.
Виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором забезпечується порукою поручителя (п. 3.4 договору кредитної лінії).
Відповідно до пункту 3.5.1 договору кредитної лінії за користування кредитом позичальник зобов`язаний забезпечити своєчасну та в належному розмірі сплату процентів за процентною ставкою (далі - базова процентна ставка), яка є змінюваною, розмір якої розраховується та встановлюється на відповідний період кредитування за цим договором із застосуванням формули:
БПС = Індекс UІRD (3m) + Маржа, де:
БПС - розмір базової процентної ставки у процентах річних, який розраховується та встановлюється на відповідний період кредитування за цим договором;
Індекс UІRD (3m) - Український індекс ставок за депозитами фізичних осіб - середньозважена річна ставка, що розраховується кожного банківського дня в системі Thomson Reuters на основі номінальних ставок по строкових депозитах фізичних осіб у гривні на строк 3 місяці з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору і оприлюднюється на сайті Національного банку України в мережі Інтернет, а також в системі Thomson Reuters. У випадку розходження значень ставки UІRD між різними джерелами інформації, перевага надається значенню ставки UІRD, що оприлюднена в системі Thomson Reuters;
Маржа - доданок, який виражений у процентах, що становить 7%.
На момент укладення договору, з урахуванням визначеного на таку дату індексу UІRD (3m) та із застосуванням формули, передбаченої пп. 3.5.1 цього договору, розмір базової процентної ставки становить 13,87% річних, який підлягає застосуванню для визначення зобов`язання позичальника зі сплати процентів до моменту першого перегляду (зміни) розміру такої базової процентної ставки у відповідності до пункту 3.5.3 цього договору (п. 3.5.2 договору кредитної лінії).
Умовами пункту 3.6 договору кредитної лінії також встановлений особливий порядок виконання зобов`язання щодо своєчасної сплати процентів.
Так, у підп.3.6.1 договору кредитної лінії, приймаючи до уваги умови Програми, користуючись принципом свободи договору та керуючись частиною 2 статті 526 ЦК України, сторони дійшли згоди, що за умови дотримання позичальником умов Програми та належного виконання ним умов цього договору (в частині вчасного повернення суми кредиту, її частини та/або вчасної сплати суми процентів її частини), в межах періоду відповідності Програмі, позичальнику встановлюється особливий порядок виконання зобов`язання щодо своєчасної сплати процентів (за умови відсутності обставин та/або порушень умов договору, які виключають можливість застосування такого особливого порядку), а саме:
- протягом періоду повної компенсації процентів, сплата процентів за договором в розмірі базової процентної ставки здійснюється Фондом в повному обсязі у зв`язку з наданням позичальнику компенсації (у випадку отримання позичальником права на таку компенсацію) шляхом списання Банком коштів в повній необхідній сумі з рахунку ескроу на рахунок, визначений у пункті 3.19 цього договору (п/п. 3.6.1.1.);
- протягом періоду часткової компенсації процентів, позичальник самостійно (за власні кошти) сплачує нараховані за договором проценти в розмірі компенсаційної процентної ставки, яка з урахуванням умов Програми становить 3 (три цілих) процента річних (п/п. 3.6.1.2.);
- решта нарахованих процентів в розмірі КЧП, яка розраховується як різниця між базовою процентною ставкою та компенсаційною процентною ставкою, що сплачується Фондом у зв`язку з наданням позичальнику компенсації (у випадку отримання позичальником права на таку компенсацію) шляхом списання Банком коштів в повній необхідній сумі з рахунку ескроу на рахунок, визначений в пункті 3.19 цього договору, або позичальником у випадках та у строки визначені цим договором (п/п. 3.6.1.3.).
Пунктом 3.8 договору кредитної лінії визначено цільове призначення кредиту - для поповнення оборотного капіталу.
Кредит надається траншами в порядку та на умовах, передбачених цим договором, з рахунку для обліку основної суми боргу в безготівковому порядку на поточний рахунок позичальника. Позичальник зобов`язаний використовувати надані Банком кредитні кошти відповідно до цільового призначення кредиту та здійснювати платежі за рахунок таких коштів, що пов`язані зі здійсненням господарської діяльності позичальника. При цьому для цілей цього договору не є пов`язаними зі здійсненням господарської діяльності позичальника, зокрема, але не виключно, наступні платежі: придбання основних засобів, рефінансування та/або погашення кредитної заборгованості перед Банком та/або іншими фінансовими установами (в тому числі перед іншими банками), надання або повернення фінансової допомоги третім особам, формування або збільшення статутного капіталу, придбання цінних паперів. Банк відкриває рахунок (рахунки) для обліку основної суми боргу відповідно до правил, що діють у Банку, та законодавства. Банк надає кредит в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів з рахунку для обліку основної суми боргу на поточний рахунок позичальника, відкритий в Банку (п.3.9 договору кредитної лінії).
Пунктом 3.11 договору кредитної лінії встановлено, що з метою дотримання діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору, позичальник зобов`язаний не пізніше першого банківського дня наступного періоду здійснити погашення основної суми боргу у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на такий наступний період. У разі, якщо діючий ліміт кредитування буде вичерпано, позичальник має право отримати наступний транш у межах діючого ліміту кредитування лише за умови погашення основної суми боргу (частково або в повному обсязі) за цим договором.
Позичальник зобов`язується здійснити погашення основної суми боргу за кожним траншем не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту отримання траншу незалежно від розміру діючого ліміту кредитування, що встановлений на окремий банківський день згідно з п. 3.3. договору кредитної лінії (п/п. 3.11.1 договору).
Пунктом 3.16 кредитного договору погоджено, що позичальник зобов`язаний забезпечити своєчасну сплату банку процентів в порядку та розмірах, визначених цим договором.
За умовами п.3.16.1 кредитного договору проценти нараховуються щомісячно методом факт/факт у розмірі базової процентної ставки на основну суму боргу за строк правомірного користування основною сумою боргу, до якого включається день видачі кредиту та перебіг якого припиняється: 1) у випадку своєчасного погашення основної суми боргу - в день фактичного повного погашення основної суми боргу (повернення кредиту) і такий день до розрахунку процентів не включається; 2) у випадку прострочення погашення основної суми боргу - у визначений згідно з умовами цього договору останній день, коли основна сума боргу могла бути погашена без порушення встановленого цим договором строку/терміну, і такий день до розрахунку процентів включається. При нарахуванні процентів день видачі кредиту приймається до розрахунку як 1 (один) повний день користування кредитом. Якщо умовами цього договору встановлено зобов`язання позичальника повернути частину основної суми боргу, то щодо неї строк правомірного користування, за який нараховуються проценти, обчислюється аналогічно до викладеного вище.
Проценти нараховані за користування кредитом у відповідному місяці (звітному місяці) протягом строку дії договору сплачуються: за рахунок коштів позичальника з 10 по 15 число (включно) місяця, наступного за звітним місяцем, а у випадку розірвання цього договору, дострокового погашення всієї суми кредиту або настання остаточного терміну повернення кредиту одночасно з погашенням всієї основної суми боргу (п. 3.16.2 договору).
Відповідно до п. 3.16.5. договору сторони засвідчують розуміння того, що позичальник забезпечує сплату повної суми процентів шляхом перерахування коштів на рахунок, зазначений у п. 3.19. цього договору, у випадках та за періоди, визначені пп. 3.16.2 договору.
Підпунктом 3.16.6. договору встановлено, що якщо дата закінчення строку/терміну встановлена цим договором для здійснення будь-якого платежу з метою виконання позичальником зобов`язання за цим договором припадає на день, що не є банківським днем, то такий платіж має бути здійснений наступного банківського дня.
Відповідно до п. 3.18.1 договору з урахуванням умов Програми призупиняється надання компенсації позичальнику, якщо він допустить прострочення більше ніж на 15 календарних днів виконання зобов`язань зі сплати процентів (їх частини) та/або з повернення кредиту (його частини), або з інших підстав, які передбачені або будуть передбачені умовами Програми. Надання компенсації позичальнику відновлюється у разі погашення ним заборгованості зі сплати процентів (їх частини) та/або з повернення кредиту (його частини) або у разі здійснення Банком та позичальником реструктуризації простроченої ним заборгованості. (пункт 3.18.1 договору кредитної лінії).
Згідно з п. 3.19 договору кредитної лінії з метою виконання зобов`язання позичальник здійснює перерахування коштів для погашення заборгованості за цим договором (крім випадку, коли погашення здійснюється шляхом договірного списання банком коштів з рахунку позичальника або випадків, коли кошти для оплати частини процентів списуються з рахунку ескроу). Виконання зобов`язань за цим договором (в тому числі погашення простроченої заборгованості) проводиться з використанням рахунку НОМЕР_2 (код банку - 352457) у валюті, що передбачена умовами цього договору для кожного виду платежу та банк зараховує зазначені кошти з вказаного рахунку на рахунок для обліку заборгованості позичальника за відповідним зобов`язанням. Підписанням цього договору позичальник доручає Банку здійснити зарахування коштів в погашення заборгованості позичальника за відповідним зобов`язанням в порядку (в черговості), визначеному п. 3.20 цього договору.
Згідно з пунктами 4.3.1., 4.3.2. договору, позичальник зобов`язаний належним чином виконувати всі умови цього договору та взяті на себе за цим договором зобов`язання, а також зобов`язання за іншими договорами, укладеними з банком. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в цьому договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати завдані збитки.
Відповідно до п/п.5.1.10. кредитного договору, всі ризики, пов`язані з істотною зміною обставин, з яких позичальник виходив при укладанні цього договору, позичальник приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання цього договору, а також невиконання позичальником зобов`язань за цим договором.
Відповідно до п. 8.4. договору сторони за взаємною згодою встановили, що будь-які повідомлення, вимоги, згоди та інший обмін інформацією, що направляються сторонами одна одній, повинні бути здійснені у письмовій формі. Такі повідомлення вважаються направленими належним чином, якщо вони доставлені адресату кур`єром або відправлені цінним листом (з описом вкладення)/рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в статті 9 цього договору (якщо інша адреса не повідомлена однією стороною іншій відповідно до цього договору), або отримані однією стороною від іншої особисто під розпис, крім випадків, коли інший спосіб відправлення повідомлень прямо передбачений умовами цього договору. Датою направлення таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку відправника.
Згідно п. 8.5. договору повідомлення/вимоги можуть направлятись стороною іншій стороні на її електронну адресу, зазначену в статті 9 договору або факсимільним зв`язком із наступним направленням таких повідомлень/вимог у паперовому вигляді в порядку, визначеному п. 8.4 цього договору. При цьому, сторони домовились, що необхідність у кожної із сторін здійснювати відповідні дії та виконувати відповідні зобов`язання, встановлені цим договором, виникають з моменту направлення іншою стороною повідомлення/вимоги про необхідність такого виконання у паперовому вигляді в порядку, визначеному у п.8.4. цього договору.
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін (за бажанням) та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.6 договору кредитної лінії).
До кредитного договору сторонами підписані додатки № 1- 4, в яких погоджені форми та зміст заяви на отримання кредиту (траншу), довідки про розшифровку графи 2000 форми № 2 «Звіт про фінансові результати» форми №-2м (№-2мс) «Звіту про фінансові результати» у розрізі видів економічної діяльності, довідки про суми отриманої ММСП державної допомоги, довідки про надходження грошових коштів на поточні рахунки позичальника в інших банківських установах.
Як вбачається, договір кредитної лінії з додатками № 1-4 підписані уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплені відбитками печаток.
Окрім того, 08.07.2021 між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Херсонського обласного управління АТ «Ощадбанк» (Банк) та Фермерським господарством «Софія-95» (позичальник) укладено додатковий договір № 1 до договору кредитної лінії, відповідно до п.2.1 якого сторони, приймаючи до уваги юридичний факт ініціювання позичальником отримання забезпечення за кредитом у вигляді гарантії та з метою належного врегулювання взаємних правовідносин, які були породжені зазначеним юридичним фактом, дійшли згоди доповнити умови кредитного договору наступним.
Між тим, відповідно до п.1.1 додаткового договору № 1 терміни та скорочення використовуються в цьому додатковому договорі у такому значенні, зокрема: гарант - Кабінет Міністрів України, що діє від імені держави; договір про надання гарантії - договір про надання державної гарантії на портфельній основі №13010-05/271 від 31.12.2020 між гарантом та банком на виконання норм Порядку; портфель - сукупність кредитів, зобов`язання за якими частково забезпечені гарантією, яка надається на умовах, визначених Порядком; прострочена заборгованість позичальника перед державою - заборгованість позичальника перед державою, що виникає в разі здійснення гарантом виплат за кредитним правочином у відповідності до Порядку та договору про надання гарантії. Визначається як сума всіх сплат гарантом за гарантією за кредитним правочином за мінусом сум, перерахованих на користь гаранта в рахунок погашення такої простроченої заборгованості позичальника перед бюджетом; Порядок - Порядок надання державних гарантій на портфельній основі у 2020 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2020 № 1151, зі змінами та доповненнями; ставка індивідуальної гарантії - ставка у відсотковому визначенні, що відповідає частині кредиту, що покрита гарантією.
Відповідно до п. 2.2 додаткового договору № 1 укладанням цього додаткового договору позичальник надає Банку наступні додаткові запевнення та гарантії, зокрема: позичальник обізнаний про те, що його грошові зобов`язання перед Банком зі сплати основної суми боргу за кредитом будуть частково забезпечені Гарантією у випадку включення кредиту до портфелю (підп. 2.2.1.1); позичальнику відомі, повністю зрозумілі умови надання гарантії, з якими (умовами) він повністю погоджується та вважає їх прийнятними для себе (підп. 2.2.1.2); позичальник визнає та підтверджує, що у разі виконання Гарантом гарантійних зобов`язань перед Банком шляхом здійснення платежів за рахунок коштів державного бюджету, у позичальника з моменту такого виконання виникає прострочена заборгованість перед державою, а до держави переходять права кредитора та право вимагати від позичальника погашення заборгованості у способи та згідно процедур, встановлених Порядком та договором про надання гарантії (підп. 2.2.1.3); позичальник визнає та підтверджує, що банк у відповідності до норм Порядку та положень договору про надання гарантії має всі повноваження стягувати прострочену перед державою заборгованість та застосовувати інші інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключно, за рахунок реалізації предмета забезпечення) за кредитом з метою погашення простроченої заборгованості позичальника перед бюджетом та зобов`язань позичальника зі сплати пені (підп. 2.2.1.5); позичальнику відомо, що грошові кошти, отримані від звернення стягнення на забезпечення або в результаті інших заходів щодо стягнення з позичальника простроченої заборгованості, направляються, в тому числі в рахунок відшкодування (в порядку регресу) сплачених за гарантією сум та нарахованої пені, до моменту повного повернення сум сплачених за гарантією сум та до моменту повної сплати нарахованої пені (підп. 2.2.1.6).
Положеннями п. 2.3.1 додаткового договору, керуючись принципом свободи договору та враховуючи норми статті 628 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди, що з моменту укладення цього додаткового договору кредитний договір стає змішаним та доповнюється також наступними договірними елементами.
У відповідності до норм статті 528 Цивільного кодексу України позичальник надає Банку, як третій особі, право у разі виконання Гарантом гарантійних зобов`язань перед банком шляхом здійснення платежів за рахунок коштів державного бюджету здійснити виконання перед Гарантом зобов`язання позичальника із погашення простроченої заборгованості позичальника перед державою за рахунок коштів, які будуть надані позичальнику згідно з договором кредитної лінії (резервної) в сумі, яка пропорційна частці кредиту, погашеній за рахунок виплати за гарантією (п. 2.3.2 додаткового договору).
У п. 2.3.3 додаткового договору сторони дійшли згоди, що у відповідності до норм статті 1000 Цивільного кодексу України, що з моменту укладення цього додаткового договору кредитний договір є також договором доручення, за яким банк (як повірений) зобов`язується вчинити від імені позичальника (як довірителя) погашення простроченої заборгованості позичальника перед державою (у разі виконання Гарантом гарантійних зобов`язань перед Банком шляхом здійснення платежів за рахунок коштів державного бюджету) за рахунок кредитних коштів за договором кредитної лінії, яка укладений або буде укладений з метою погашення простроченої заборгованості позичальника перед державою.
Сторони погоджуються з тим, що зобов`язання банку надати кредит (транш) припиняється з моменту виникнення заборгованості за кредитним договором зі сплати основної суми боргу та/або процентів, та/або комісійних винагород, строк сплати яких перевищує 30 календарних днів поспіль (п. 2.5 додаткового договору).
Згідно з п. 2.6 додаткового договору сторони визначили, що додатково до забезпечення, передбаченого розділом 4 кредитного договору, на період (та у випадку) включення кредиту до Портфелю виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором (у тому числі і додатковими договорами до нього) частково, згідно ставки індивідуальної гарантії, забезпечується гарантією. При цьому, банк самостійно визначає ставку індивідуальної гарантії за кредитом та має право самостійно змінювати її розмір в порядку, передбаченому договором про надання гарантії.
Цей додатковий договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за бажанням) та діє до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, а також зобов`язань, визначених в цьому додатковому договорі (п. 3.3 додаткового договору).
Пунктом 3.4 додаткового договору зазначено, що цей додатковий договір є невід`ємною частиною кредитного договору. Права та обов`язки сторін, відповідальність, інші умови правовідносин сторін, визначені кредитним договором, підлягають виконанню сторонами в частині, що не суперечить цьому додатковому договору.
Додатковий договір № 1 також підписаний уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплені відбитками печаток сторін.
Також, 08.07.2021 між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Херсонського обласного управління АТ «Ощадбанк» (кредитор або банк) та ОСОБА_1 (поручитель, відповідач-2) укладено договір поруки № П-938 (далі - договір поруки), відповідно до п.2.1. якого поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору.
Згідно п.2.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання у тому ж обсязі, що і боржник, в порядку, визначеному кредитним договором, у тому числі, але не виключно у разі: повного чи часткового невиконання боржником зобов`язання, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитом та/або повернення частини кредиту, в тому числі згідно з графіком погашення кредиту (за його наявності), щодо повернення кредиту при закінченні строку користування ним, в тому числі у випадку дострокового повного/часткового погашення зобов`язання за вимогою кредитора, та/або щодо сплати комісійних винагород в строки, визначені кредитним договором.
Пунктом 2.3 договору поруки встановлено, що порукою за цим договором без отримання додаткової згоди поручителя у повному обсязі також забезпечуються зміни умов зобов`язання, які виникнуть (зміняться) відповідно до умов кредитного договору (зокрема, внаслідок внесення змін до кредитного договору). 
Обсяг зобов`язань поручителя за цим договором не є фіксованою сумою і може збільшуватися або зменшуватися в залежності від виконання боржником та/або поручителем (на умовах, визначених цим договором) зобов`язання за кредитним договором, а також черговості направлення кредитором отриманих грошових коштів в погашення зобов`язання (п. 2.4 договору поруки).
Відповідно до підп. 3.2.1 договору поруки поручитель зобов`язується самостійно контролювати дотримання та своєчасне виконання боржником зобов`язання перед кредитором та виникнення зобов`язання поручителя відповідно до цього договору виконати зобов`язання.
Відповідно до п. 3.2.2 договору поруки у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язання в порядку та строки, встановлені кредитним договором, кредитор набуває права вимоги до боржника і поручителя щодо сплати заборгованості за порушеним зобов`язанням, а поручитель та боржник з моменту порушення боржником зобов`язання відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Підпунктом 3.2.3 договору поруки встановлено, що кредитор має право вимагати виконання зобов`язання за кредитним договором на власний вибір, як від боржника і поручителя спільно, так від будь-кого з них окремо, причому як в повному обсязі, так і частково.
З метою реалізації відповідно до умов цього договору права вимоги до поручителя кредитор має право, але не зобов`язаний пред`явити (направити) поручителю вимогу. Ненаправлення кредитором вимоги не позбавляє кредитора права вимагати у поручителя виконання зобов`язання відповідно до умов цього договору та законодавства (підпункт 3.2.4 договору поруки).
Згідно п. 3.2.6 договору порука на підставі цього договору діє незалежно від інших способів виконання зобов`язання боржника перед кредитором за кредитним договором. Кредитор не зобов`язаний перед відправленням вимоги та/або реалізацією будь-яких інших прав відповідно до умов цього договору та інших договорів, укладених з поручителем: 1) пред`являти будь-які вимоги/претензії, подавати будь-які позову та/або отримувати будь-які судові рішення щодо боржника; 2) стягувати заборгованість за кредитним договором за рахунок будь-якого іншого виду забезпечення виконання зобов`язання; 3) вчиняти будь-які інші дії щодо боржника та/або попередньо звертатися до боржника з вимогою про виконання порушеного зобов`язання.
Відповідно до п. 3.2.7 договору поруки у випадку направлення кредитором поручителю вимоги, поручитель зобов`язується здійснити виконання порушеного зобов`язання протягом 10 (десяти) календарних днів з дати направлення вимоги кредитором та в обсязі, зазначеному у вимозі. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається кредитору відділенням зв`язку при відправленні кредитором поручителю зазначеної вище вимоги листом з повідомленням про вручення або дата, зазначена поручителем (представником поручителя) на другому примірнику вказаної вище вимоги кредитора, при особистому отриманні першого примірника поручителем (представником поручителя) від кредитора.
У випадку, якщо кредитор скористався своїм правом, визначеним пп. 3.2.4 цього договору, та направив поручителю вимогу, вимога кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем зобов`язання в розмірі, визначеному кредитором у вимозі. Єдиною підставою для визначення кредитором у вимозі розміру зобов`язання, що підлягають виконанню поручителем, є дані аналітичного обліку та рахунки, що ведуться установою кредитора для визначення грошових зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором (п. 3.2.8 договору поруки).
Відповідно до пп. 3.3.5 договору поруки виконання зобов`язання здійснюється поручителем шляхом переказу грошових коштів на рахунок кредитора. Зобов`язання поручителя вважаються виконаними в день надходження грошових коштів на відповідний рахунок кредитора, визначений кредитним договором для погашення заборгованості за ним або у вимозі, направленої кредитором відповідно до умов цього договору.
За умовами підп. 3.3.6.1 договору поруки, з метою виконання зобов`язань поручителя за цим договором (у тому числі виконання порушеного зобов`язання (його частини) боржника) сторони домовились, що цим пунктом договору поручитель доручає кредитору, а кредитор набуває право (але не зобов`язаний) здійснювати договірне списання коштів поручителя з поточного(-их) рахунку(-ів) поручителя (у національній та/або іноземних валютах), як відкритого(-их) на дату укладання цього договору, так і того (тих), що буде(-уть) відкриті протягом строку дії цього договору, у розмірі зобов`язання (його частини), що підлягає виконанню поручителем за цим договором. При цьому таке договірне списання коштів може здійснюватися кредитором будь-яку кількість разів, починаючи з першого дня виникнення зобов`язання та до повного виконання зобов`язання, а також грошових зобов`язань поручителя за цим договором. Кошти, що списуються банком з рахунку(-ів) поручителя відповідно до права договірного списання, зараховуються безпосередньо на рахунки для обліку відповідної заборгованості за цим договором та/або за кредитним договором для виконання зобов`язання (у цьому випадку отримувачем коштів є банк), крім випадків коли в процесі виконання зобов`язання шляхом договірного списання коштів банк, за дорученням поручителя, яке міститься в пп. 3.3.6. договору, попередньо проводить операції з купівлі/продажу/обміну (конвертації) іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України.
У підп. 4.2.1 договору поруки сторони визначили, що поручитель зобов`язаний незалежно від зміни фінансового стану безумовно та безвідклично на умовах, визначених цим договором, виконати в повному обсязі зобов`язання за кредитним договором та за цим договором.
Поручитель зобов`язаний здійснити виконання порушеного зобов`язання протягом 10 календарних днів з дати направлення кредитором вимоги в обсязі, зазначеному у вимозі (п.4.2.7 договорів поруки)
Підпунктом 5.3.10. договору поруки також передбачено, що поручитель свідчить, що всі ризики, пов`язані з істотною зміною обставин, з яких поручитель виходив при укладенні цього договору, поручитель приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання поручителем цього договору.
Відповідно до п.п. 10.1.1. - 10.1.3. договору поруки він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 10 (десяти) років з моменту його підписання сторонами. До всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору (у тому числі щодо всіх грошових зобов`язань поручителя - повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, відшкодування кредитору всіх сум грошових коштів, сплачених кредитором за рахунок власних коштів за кредитом, комісійних винагород, штрафів, пені тощо) відповідно до умов кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 (десять) років. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, якщо такі мали місце при виконанні договору.
У підп. 10.3.1., 10.3.2. договору поруки сторони погодили, що дія поруки за цим договором для цілей застосування та в розумінні ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України становить 10 років з моменту підписання цього договору сторонами та його скріплення печатками сторін (за бажанням). Порука за цим договором припиняється закінченням строку, вказаного в пп. 10.3.1 цього договору, або з моменту повного виконання зобов`язання за кредитним договором.
Положеннями абз. 2 п. 11.1 договору поруки сторони передбачили, що повідомлення (вимоги) можуть також направлятись стороною іншій стороні на її електронну адресу, зазначену в статті 13 цього договору або на адресу в системі дистанційного обслуговування клієнтів «Клієнт-Банк», а також факсимільним зв`язком із наступним направленням таких повідомлень (вимог) у паперовому вигляді у порядку, визначеному цим пунктом договору. При цьому сторони домовились, що необхідність у кожної із сторін здійснювати відповідні дії та виконувати відповідні зобов`язання, встановлені цим договором, виникають з моменту направлення іншою стороною повідомлення (вимоги) про необхідність такого виконання на електронну адресу, зазначену в статті 13 цього договору, або на адресу в системі дистанційного обслуговування клієнтів «Клієнт-Банк», а також факсимільним зв`язком.
Пунктом 11.3 договору поруки встановлено, що сторони зобов`язані своєчасно письмово інформувати одна одну про будь-які зміни, що сталися в їх поштових та інших реквізитах. У випадку порушення цієї вимоги відповідна кореспонденція вважається направленою та отриманою належим чином, якщо її було направлено за адресою сторони, зазначеною у цьому договорі або останньому письмовому повідомлені відповідної сторони.
Сторонами підписаний додаток №1 до договору поруки - перелік рахунків поручителя.
Договір поруки з додатком № 1 підписаний уповноваженим представником банку, підпис якого скріплений відбитком печатки Банку, та поручителем.
Позивач на виконання зобов`язань за договором кредитної лінії №119.10-10/411 від 08.07.2021 надав ФГ «Софія-95» кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії шляхом перерахування коштів на поточний рахунок у сумі 2 196 374,00 грн, а саме: 14.07.2021 на суму 130461,00 грн, 19.07.2021 на суму 285106,00 грн, 27.07.2021 на суму 18585,00 грн, 28.07.2021 на суму 257400,00 грн, 30.07.2021 на суму 8721,00 грн, 05.08.2021 на суму 294414,00 грн, 06.08.2021 на суму 101128,00 грн, 09.08.2021 на суму 226800,00 грн, 11.08.2021 на суму 42800,00 грн, 12.08.2021 на суму 66447,00 грн, 19.08.2021 на суму 150930,00 грн, 25.08.2021 на суму 16275,00 грн, 27.08.2021 на суму 154490,00 грн, 27.08.2021 на суму 20000,00 грн, 30.08.2021 на суму 330000,00 грн, 01.09.2021 на суму 25000,00 грн, 02.09.2021 на суму 41336,00 грн, 03.09.2021 на суму 26481,00 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позичальника за період з 08.07.2021 по 08.12.2025.
Позивач наполягає, що відповідач-1 порушив умови договору кредитної лінії №119.10-10/411 від 08.07.2021 щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.
У зв`язку із настанням гарантійного випадку позивач направив лист № 70/4-01/1465 від 05.12.2023 Міністерству фінансів України та Акціонерному товариству «Укрексімбанк», а саме вимогу на сплату за гарантією №49 від 05.12.2023 за договором про надання гарантії на портфельній основі №13010-05/271 від 31.12.2020. У вимозі банк повідомляє про настання гарантійного випадку за проблемним кредитом №119.10-10/411 від 08.07.2021 та просить перерахувати суму сплати за гарантією в розмірі 1097634,20 грн на рахунок бенефіціара відповідно до п.5.5. договору.
Як вбачається з платіжної інструкції № 1473373738601 від 04.01.2024, гарант перерахував банку гарантійну суму у розмірі 1097634,20 грн для відшкодування за кредитною операцією за вимогою №49 від 05.12.2023, що також вбачається з наданої позивачем банківської виписки по рахунку позичальника, в якій також відображено, що позивачем спрямовано отримані кошти за банківською гарантією в рахунок часткового погашення заборгованості за основним боргом.
16.09.2025 банк надіслав на електронну адресу позичальника ФГ «Софія-95» та поручителя ОСОБА_1 повідомлення про перехід прав кредитора, в яких банк повідомив про звернення до гаранта з вимогою про отримання відшкодування за гарантією, за результатами розгляду якої 04.01.2024 гарант перерахував банку гарантійну суму у розмірі 1097634,20 грн, у зв`язку з чим у ФГ «Софія-95» з 04.01.2024 виникла прострочена заборгованість перед державою на суму 1097634,00 грн, а до держави перейшли права кредитора за договором кредитної лінії №119.10-10/411 від 08.07.2021 у розмірі частини обов`язку, що була виконана гарантом. Також у повідомленні банк інформує, що загальна заборгованість за договором кредитної лінії №119.10-10/411 від 08.07.2021 станом на 15.09.2025 становить 2205639,64 грн (у тому числі прострочена заборгованість перед державою (бюджетом) в сумі 1097634,20 грн).
Також, 16.09.2025 банк надіслав на електронну пошту поручителя ОСОБА_1 вимогу № 55/5.5-02/118938/2025 про виконання зобов`язання, забезпеченого порукою. У вимозі позивач вимагає від поручителя не пізніше 10 календарних днів з моменту направлення цієї вимоги, виконати порушене зобов`язання Фермерського господарства «Софія-95» за договором кредитної лінії №119.10-10/411 від 08.07.2021 у повному обсязі та здійснити повне погашення заборгованості, яка станом на 15.09.2025 становить 2205639,64 грн.
Докази направлення повідомлень та вимоги позивача від 16.09.2025 на електронні адреси відповідачів (відповідні скріншоти з електронної пошти) наявні в матеріалах справи.
Згідно із виконаним АТ «Державний ощадний банк України» розрахунком заборгованості станом на 08.12.2025 за ФГ «Софія-95» обліковується заборгованість перед державою в розмірі 1097550,37 грн. На підтвердження здійснення відповідачами інших погашень за договором матеріали справи доказів не містять

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У ст. 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно - правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.
Згідно з ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 
Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Приписами статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. 
Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.
За приписами ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Частиною 1 статті 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 2 ст. 346 ГК України (в редакції до 28.08.2025, чинній на момент спірних правовідносин), для зниження ступеня ризику банк надає кредит позичальникові за наявності гарантії платоспроможного суб`єкта господарювання чи поручительства іншого банку, під заставу належного позичальникові майна, під інші гарантії, прийняті у банківській практиці.
У п. 15-1 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України закріплено визначення поняття «гарантійне зобов`язання», яке становить собою зобов`язання гаранта повністю або частково виконати боргові зобов`язання суб`єкта господарювання - резидента України перед кредитором у разі невиконання таким суб`єктом його зобов`язань за кредитом, залученим під державну гарантію.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 17 БК України, державні гарантії можуть надаватись виключно у межах і за напрямами, що визначені законом про Державний бюджет України. Державні гарантії надаються на умовах платності, строковості, а також забезпечення виконання зобов`язань у спосіб, передбачений законом.
У разі виконання державою гарантійних зобов`язань перед кредиторами шляхом здійснення платежів за рахунок коштів державного бюджету, у суб`єктів господарювання з моменту такого виконання виникає прострочена заборгованість перед державою за кредитами, залученими під державні гарантії, в обсязі фактичних витрат державного бюджету, а до держави переходять права кредитора та право вимагати від таких суб`єктів господарювання погашення заборгованості в установленому законом порядку (ч. 8 ст. 17 БК України).
При цьому, прострочена заборгованість суб`єктів господарювання перед державою та перед банком-кредитором за кредитами, залученими під державну гарантію на портфельній основі, стягується банком-кредитором у порядку, встановленому законодавством щодо управління проблемними активами в банках України та відповідним правочином щодо надання державної гарантії на портфельній основі, з подальшим перерахуванням пропорційної частки в рахунок погашення заборгованості перед державою (ч. 9 ст. 17 БК України).
Пунктом 26 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України передбачено, що порушенням бюджетного законодавства визнається повернення кредитів до бюджету з порушенням вимог цього Кодексу та/або встановлених умов кредитування бюджету.
Відповідно до ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні» (далі - Закон), Кабінет Міністрів України забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері розвитку підприємництва, розроблення та виконання загальнодержавних програм розвитку малого і середнього підприємництва з урахуванням загальнодержавних пріоритетів, здійснює заходи щодо розвитку інфраструктури підтримки малого і середнього підприємництва, спрямовує, координує та контролює діяльність органів виконавчої влади, які забезпечують надання державної підтримки.
Статтею 12 Закону передбачено, що державна підтримка передбачає формування програм, в яких визначається механізм цієї підтримки. Державні програми підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України в установленому законом порядку.
Згідно з ст. 16 Закону, фінансова державна підтримка надається за рахунок державного та місцевих бюджетів. Основними видами фінансової державної підтримки є, зокрема, надання гарантії та поруки за кредитами суб`єктів малого і середнього підприємництва. Порядок використання коштів державного бюджету для фінансової державної підтримки суб`єктів малого і середнього підприємництва затверджується відповідно до вимог бюджетного законодавства.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).
У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд у постанові від 06.11.2019 у справі №909/51/19 вказав, що ключовою рисою цивільного права є автономія волі сторін, яка знаходить своє втілення у принципі свободи договору.
Свобода договору, закріплена у якості однієї із засад цивільного законодавства, сформульована у статтях 6 та 627 ЦК України, у відповідності до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання договору кредитної лінії №119.10-10/411 від 08.07.2021 з урахуванням додаткового договору № 1 від 08.07.2021, предметом якого є права та обов`язки сторін щодо надання кредиту, його повернення, сплати процентів за користування кредитом та комісії, які мають здійснюватися відповідно до домовленостей сторін цього договору, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України.
Укладений між банком та відповідачем-1 договір, який за своєю суттю відноситься до кредитного договору, є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин відповідно до ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання його сторонами.
Господарський суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.03.2021 у справі №904/2073/19, відповідно до якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Кредитний договір є окремим видом цивільно-правових договорів, який визначає взаємні зобов`язання і відповідальність між комерційним банком і клієнтом з метою одержання останнім кредиту. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Предметом кредитного договору є грошові кошти (кредит) в будь-якій валюті. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди за всіма істотними умовами договору. Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами, регулюються самостійно сторонами шляхом укладення договору. На кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.
На кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.
Відповідач-1 заперечень щодо викладених у договорі умов не висловлював, питання про зміну умов договору не порушував. Сторони погодили умови договору та встановили відповідні зобов`язання з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства. Згідно з положеннями статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України), а в силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Цивільний кодекс України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку. Оспорюваний правочин може бути визнаний судом недійсним за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи (за доведеності порушеного права такої особи), якщо під час вирішення відповідного спору буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.
При цьому, як встановлено судом, задля забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 08.07.2021 укладено договір поруки № П-938, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором солідарно у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, у тому числі при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов`язань.
Так, відповідачі заперечень щодо викладених у договорах умов не висловлювали, питання про зміну умов договорів не порушували. Сторони погодили умови договорів та встановили відповідні зобов`язання з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства. 
Беручи до уваги встановлену статтею 204 ЦК України та неспростовану в межах цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності означених договорів, суд вважає їх належною у розумінні статей 11, 509 ЦК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договорами кореспондуючих прав і обов`язків сторін. Докази, що спростовують ці обставини, в матеріалах господарської справи відсутні та суду не надавались.
В свою чергу, за кредитним договором обов`язку позикодавця (кредитодавця) передати позичальнику грошові кошти кореспондує обов`язок позичальника повернути позикодавцю (кредитодавцю) грошові кошти або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплатити проценти, якщо це передбачено договором. Отже, предметом спору у даній справі є заборгованість за кредитним договором, а предметом позову - її стягнення.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору кредитної лінії банком перераховано на поточний рахунок відповідача-1 кредитні кошти у розмірі 2196374,00 грн, що відображено у доданих до позову банківських виписках по особовому рахунку ФГ «Софія-95» та не спростовано відповідачами.
Окрім того, на підтвердження наявності заборгованості, позивачем надано до матеріалів справи виписки по рахункам позичальника за період з 08.07.2021 по 08.12.2025, з яких вбачається облік заборгованості за кредитом, облік простроченої заборгованості за кредитом, облік заборгованості за процентами, облік заборгованості за простроченими процентами, а також облік нарахованої комісії, в тому числі простроченої.
Таким чином, суд констатує, що банком належним чином виконано взяті на себе зобов`язання за договором кредитної лінії № 119.10-10/411 від 08.07.2021 та надано відповідачу-1 кредитні кошти.
Із змісту статті 530 ЦК України слідує, що однією із основних умов виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі. При цьому коли одна із сторін за умовами договору взяла на себе певні зобов`язання, то інша сторона вправі очікувати, що такі будуть виконані належним чином у встановлені строки. У разі ж коли сторона порушила умови договору, зобов`язання вважається не виконаним, що є порушенням умов договору.
Верховний Суд у постанові від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц зазначив, що принцип належного виконання зобов`язання полягає в тому, що виконання має бути проведене, зокрема у належний строк (термін).
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Доказом наявності заборгованості у спорах, що виникають з кредитних відносин, є первинний бухгалтерський документ у формі виписки банку по рахунку відповідача, де відображаються усі операції, які відбуваються з коштами.
Натомість з матеріалів справи вбачається, що відповідачем-1 порушено взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо погашення кредиту у погоджений між сторонам строк згідно наведеного графіку, що мало наслідком виникнення кредитної заборгованості перед банком. Факт наявності заборгованості за кредитом також підтверджено виписками по особовому рахунку ФГ «Софія-95».
Суд також приймає до уваги правову позицію Верховного Суду у постанові від 23.09.2019 у справі №910/10254/18, від 04.05.2023 у справі №925/636/22, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
З огляду на це виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом підтвердження користування кредитом та заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором.
Дослідивши пояснення позивача та наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає, що заборгованість за кредитом, отриманим згідно з договором кредитної лінії № 119.10-10/411 від 08.07.2021, це сукупність усіх коштів, які позичальник повинен заплатити банку протягом періоду кредитування, а саме тіло кредиту, відсотки за користування кредитом та інші нарахування передбачені відповідним договором та чинним законодавством.
Так, кредитний договір вважається виконаними в момент повернення позичальником грошових коштів такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплати процентів, якщо це передбачено договором.
Суд встановив, що, згідно п. 3.2. договору кредитної лінії остаточний термін повернення кредиту - 07.07.2024. З урахуванням положень кредитного договору, суд доходить висновку про те, що строк погашення заборгованості за тілом кредиту є таким, що настав.
Між тим, правове регулювання відносин щодо надання гарантій за кредитами здійснюється нормами як фінансового, так і цивільного, господарського та бюджетного права.
Згідно з п. 4 ст. 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного розвитку України.
Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання (ч. 1 ст. 117 Конституції України).
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», зокрема, передбачено, що Кабінет Міністрів України у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці забезпечує проведення державної економічної політики, здійснює прогнозування та державне регулювання національної економіки; забезпечує розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного та соціального розвитку.
Статтею 6-1 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що у 2020 році державні гарантії в обсязі до 5 000 000 тисяч гривень можуть надаватися за рішенням Кабінету Міністрів України, погодженим з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету, для забезпечення часткового виконання боргових зобов`язань за портфелем кредитів банків-кредиторів, що надаються суб`єктам господарювання мікропідприємництва, малого та/або середнього підприємництва - резидентам України, у розмірі, що не перевищує 80% загальної суми таких боргових зобов`язань за портфелем кредитів та 80% за кожним окремим кредитом.
З огляду на вищевказане, Кабінет Міністрів України визначив умови, критерії, механізм надання фінансової державної підтримки за рахунок коштів державного бюджету за Програмою надання державних гарантій на портфельній основі у 2020 році, яку надає Міністерство фінансів України на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.11.2020 №1151 «Деякі питання надання державних гарантій на портфельній основі у 2020 році» на рівні агента в особі акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» та банків-кредиторів, у формі державних гарантій та в обсязі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2020 №1317 «Про надання державних гарантій на портфельній основі у 2020 році», на період з 23.12.2020 по 31.12.25.
Постановою №1317 АТ «Ощадбанк» включено до переліку банків-кредиторів за вищевказаною програмою з граничним обсягом надання у 2020 році державних гарантій на портфельній основі у розмірі 1 000 000 000 грн.
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та пунктів 1, 37, 45 Статуту акціонерного товариства «Державний ощадний банк», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2003 №261, АТ «Ощадбанк» є державним банком, який має право надавати банківські та інші фінансові послуги, а також провадити інші види діяльності в національній та іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг та вчиняти будь-які правочини, необхідні для надання ним банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності.
Правочин щодо надання державної гарантії на портфельній основі між Міністерством фінансів України та АТ «Ощадбанк» оформлений шляхом укладення договору №13010-05/271 від 31.12.2020 та визначає обсяг гарантійних зобов`язань та порядок їх виконання; права, обов`язки та відповідальність гаранта і кредитора; умови настання гарантійного випадку; строк здійснення виплат у разі настання гарантійного випадку; розмір та порядок сплати до державного бюджету плати за надання такої гарантії; порядок погашення заборгованості перед державою за виконання гарантійних зобов`язань.
Синтезуючи наведені позиції законодавства та договору суд констатує, що державна гарантія на портфельній основі, як гарантійний механізм:
1) передбачає безвідкличне та безумовне забезпечення виконання позичальником частини зобов`язань за кредитним договором, надане гарантом на користь банку у формі гарантії відповідно до умов Порядку №1151, в якості часткового покриття кредитного ризику банку за кредитною операцією з позичальником;
2) в результаті здійснення гарантом виплати суми за гарантією в обліку банку відображено виникнення простроченої заборгованості позичальника перед державою за кредитом, залученим під державну гарантію на портфельній основі на суму здійсненої гарантом виплати за гарантією, а до держави (у розмірі частини обов`язку, що була виконана гарантом) перейшли права кредитора та остання як гарант має право зворотної вимоги (регресу) щодо повернення сплаченої суми;
3) своє право зворотної вимоги (регресу) щодо повернення сплаченої за гарантією суми гарант реалізував шляхом наділення банку повноваженнями на стягнення простроченої заборгованості перед державою та перед банком за кредитом, залученим під державну гарантію на портфельній основі, з подальшим її розподілом між гарантом та банком пропорційно ставці гарантії.
За таких обставин, повноваження АТ «Ощадбанк» щодо солідарного стягнення з відповідачів простроченої заборгованості перед державою за договором відповідають Закону, актам Кабінету Міністрів України, договору про надання державної гарантії на портфельній основі та статутній діяльності АТ «Ощадбанк».
Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що гарантія - це односторонній правочин, за яким гарант приймає на себе обов`язок сплатити бенефіціару на його вимогу певну грошову суму внаслідок невиконання боржником (принципалом) взятих на себе зобов`язань, забезпечених гарантією. Основна функція гарантії полягає в забезпеченні належного виконання зобов`язань принципала перед бенефіціаром.
Отже, підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення принципалом виконання своїх зобов`язань перед бенефіціаром за основним зобов`язанням. Тобто гарант сплачує бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 910/7575/20.
04.01.2024 гарант за договором про надання державної гарантії на портфельній основі №13010-05/271 від 31.12.2020 здійснив на користь позивача сплату за гарантією суми 1 097 634,20 грн. Отримані кошти Банк 04.01.2024 спрямував у рахунок часткового погашення заборгованості ФГ «Софія-95» за договором кредитної лінії № 119.10-10/411 від 08.07.2021.
Окрім того, як з`ясовано судом та вбачається з відповідних виписок по рахунку відповідача-1, банк, скориставшись своїм правом договірного списання, здійснив списання коштів з рахунку поручителя та списав кошти в сумі 167,66 грн, 83,83 грн з яких банком було зараховано в рахунок погашення заборгованості за кредитом перед гарантом.
Судом враховується, що згідно з ч. 1 ст. 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.
Враховуючи невиконання позичальником та поручителем своїх договірних зобов`язань перед державою, а також з огляду на вищевказані положення законодавства та умови додаткового договору, суд визнав, що у позивача виникло право вимагати погашення заборгованості за договором з вищевказаних правових підстав.
Наразі позивач посилається на те, що заборгованість ФГ «Софія-95» перед державою (гарантом) за кредитним договором № 119.10-10/411 станом на 08.12.2025 згідно із наданим розрахунком заборгованості за боргом (кредитом) у зв`язку із здійсненою державою (гарантом) гарантійною виплатою становить 1097550,37 грн. Доказів погашення вказаної заборгованості перед державою за сплачену гарантію за договором кредитної лінії № 119.10-10/411 від 08.07.2021 матеріали справи не містять.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача-1 перед державою у сумі 1097550,37 грн суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає умовам укладених договорів, підтверджується наданими позивачем доказами, з огляду на що суд вважає вимогу про стягнення з ФГ «Софія-95» простроченої заборгованості перед державою (гарантом) у розмірі 1097550,37 грн правомірною та обґрунтованою
При цьому, у даному разі матеріали справи також свідчать, що ОСОБА_1 також не виконано зобов`язань за договором поруки № П-938 від 08.07.2021, що суперечить приписам статті 546, 553, 554 ЦК України, умовам договору поруки, а тому відповідач-2 визначається судом таким, що має нести солідарну відповідальність з ФГ «Софія-95» за неналежне виконання останнім взятих на себе договірних зобов`язань за договором кредитної лінії № 119.10-10/411 від 08.07.2021.
Щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості суд відзначає, що позовні вимоги в даній справі є однорідними та нерозривно пов`язаними з обов`язком належного виконання основного зобов`язання за договором кредитної лінії. Тому, ефективний судовий захист прав та інтересів позивача є можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи одним судом. Такий розгляд впливає, зокрема, і на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних відносин.
Захист прав кредитора у справі за його позовом до боржника і поручителя у межах одного виду судочинства є більш прогнозованим і відповідає принципу правової визначеності, оскільки не допускає роз`єднання вимог кредитора до сторін солідарного зобов`язання залежно від суб`єктного складу останнього.
Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
Жодної з підстав для припинення дії договору поруки № П-938 від 08.07.2021, визначених ст. 559 ЦК України, судом не встановлено. При цьому, з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором боржника за основним зобов`язанням і поручителем кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.
Враховуючи невиконання позичальником своїх договірних зобов`язань, а також з огляду на вищевказані положення закону та умови договору поруки, позивач вважає наявним у нього також права вимоги до поручителя щодо погашення заборгованості, а у поручителя - виникнення солідарного з позичальником обов`язку повернути суму заборгованості за договором у повному обсязі.
Судом надано оцінку щодо належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок зазначених вище судом доказів у їх сукупності.
Суд також зауважує, що до позовної заяви позивачем подані належні докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування у цій справі, зокрема виникнення між сторонами кредитних правовідносин, видачі кредитних коштів, наявність солідарного обов`язку та повернення кредитних коштів.
Отже, у відповідності до приписів ст.530 ЦК України та умов договору кредитної лінії у ФГ «Софія-95» виник обов`язок погасити існуючу заборгованість, проте позичальник цього не зробив. На момент розгляду справи ані позичальник, ані поручитель заборгованість, яка виникла внаслідок сплати гарантом суми за гарантією, перед державою не сплатили. Так само ні відповідач-1, ні відповідач-2 не надали свого контррозрахунку суми заборгованості за кредитним договором, заявленої до стягнення.
З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість перед державою в сумі 1097550,37 грн станом на час прийняття процесуального рішення у цій справі не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідачів заборгованості підлягає задоволенню та задовольняється судом.
Щодо доводів ОСОБА_1 стосовно настання для відповідачів форс-мажорних обставин суд зазначає наступне.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого в подальшому продовжувався відповідними Указами Президента України й наразі не припинений.
Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, затверджений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичний осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням ФГ «Софія-95 є: вул. Кудрі, № 2-А, с. Хлібодарівка, Каховський р-н, Херсонська обл., 75234, яке дійсно з 24.02.2022 входить до переліку тимчасово окупованих територій України.
До форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) належать обставини визначені у частині другій ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», за змістом якої форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема (але невиключно): загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години.
З положень частини третьої статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» слідує, що Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.
Суд зазначає, що введений в України з 24.02.2022 воєнний стан, який на станом на зараз не припинений, є загальновідомою обставиною дії форс-мажорних обставин в Україні до їх офіційного закінчення.
Однак форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.
При цьому, чинним законодавством України передбачено звільнення від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо таке невиконання чи неналежне виконання спричинене форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).
Так, в силу приписів ч. 1 ст. 617 ЦК України, існування обставин непереборної сили, внаслідок яких сталося порушення зобов`язання, може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а не підставою для звільнення від фактичного виконання такого зобов`язання.
Підсумовуючи викладене слід зауважити, що форс-мажор не звільняє від обов`язку виконати зобов`язання, він звільняє виключно від відповідальності за невиконання зобов`язання (неустойка у формі штрафу та пені, відшкодування збитків), які в даному випадку позивачем не заявлялися до стягнення.
При цьому, одне лише передбачене законом віднесення введеного у країні воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану унеможливлює виконання конкретного договору. На підтвердження даних обставин, відповідачами не надано будь-яких доказів.
Посилання відповідача-2 на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною та є підставою для звільнення його від відповідальності за договором, суд відхиляє з огляду на наступне.
Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31.08.2022 у справі №910/15264/21, між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.
Зі змісту листа ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 вбачається, що він не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність форс-мажорних обставин (введення військового стану в Україні). Також вказаний лист ТПП видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між настанням вказаних обставин та неможливістю виконання відповідачем конкретного зобов`язання (поставки товару в строк). До того ж відповідачами, не надано будь-яких доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання ними зобов`язань за спірним договором.
Отже, сама наявність вказаного листа ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не є підставою для звільнення відповідачів від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання.
Відтак, наведені відповідачем-2 доводи щодо форс-мажорних обставин не є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, а негативні наслідки щодо здійснення господарської діяльності, що настали для відповідача-1 у зв`язку із форс-мажорними обставинами, на які вони посилаються, не є підставою для невиконання прийнятих на себе зобов`язань.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, приймаючи до уваги встановлення судом під час розгляду справи обставин наявності у відповідачів заборгованості перед державою, враховуючи, що бездіяльність відповідачів, яка виражається у несплаті цих коштів, суперечить вищевказаним нормам права та договорів, а також те, що в установленому порядку відповідачі обставини, які повідомлені позивачем, в повному обсязі не спростували, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, і підлягає задоволенню в повному обсязі.
Разом з тим, суд зазначає, що з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі та доречні питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на встановлені обставини, всі інші доводи та міркування позивача не мають вирішального впливу на результат вирішення спору, тому з урахуванням принципу процесуальної економії не потребують детальної відповіді суду.
Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому, відповідно до ч. 3 п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
З врахування викладеного, витрати зі сплати судового збору, з огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, покладаються на відповідачів порівну. 
Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 202, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити повністю.
2. Стягнути солідарно з Фермерського господарства «Софія-95» (вул. Кудрі, № 2-А, с. Хлібодарівка, Каховський р-н, Херсонська обл., 75234, код ЄДРПОУ 30240690) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 , РОНКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (вул. Госпітальна, № 12-Г, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 00032129) в особі філії Херсонського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (вул. Європейська, № 26, м. Херсон, 73003, код ЄДРПОУ 02766367) прострочену заборгованість перед державою за договором кредитної лінії № 119.10-10/411 від 08.07.2021 у розмірі 1 097 550 (один мільйон дев`яносто сім тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн 37 коп.
3. Стягнути з Фермерського господарства «Софія-95» (вул. Кудрі, № 2-А, с. Хлібодарівка, Каховський р-н, Херсонська обл., 75234, код ЄДРПОУ 30240690) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (вул. Госпітальна, № 12-Г, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 00032129) в особі філії Херсонського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (вул. Європейська, № 26, м. Херсон, 73003, код ЄДРПОУ 02766367) витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 585 (шість тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн 31 коп.
4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 , РОНКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (вул. Госпітальна, № 12-Г, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 00032129) в особі філії Херсонського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (вул. Європейська, № 26, м. Херсон, 73003, код ЄДРПОУ 02766367) витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 585 (шість тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн 30 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.
Накази видати відповідно до ст.327 ГПК України
Повне рішення складено 27 липня 2026 р.

Суддя О.В. Цісельський