ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2482/26 Справа № 188/2239/26 | | Суддя у 1-й інстанції - Курочкіна О. М. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 вересня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., 
за участю:
захисника Александрова О.О. (приймає участь в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Александрова О.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2026 року щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до встановлених обставин у постанові суду, 01.07.2026 року 18 год.15 хв на автошляху Т0424 між с.Олександропіль та с.Самарське за порушення ПДР було зупинено скутер д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . Водій мав різкий запах алкоголя з порожнини рота, млява мова, нестійка хода. На вимогу пройти огляд на стан визначення перебування в алкогольному сп`янінні на місці зупинки відмовився, порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, захисник Александров О.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування посилається на такі обставини:
- ОСОБА_1 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння;
- з наданого відеозапису можна зробити висновок, що у ОСОБА_1 були відсутні всі ознаки алкогольного сп`яніння, передбачені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – Інструкція);
- файл з відеозаписом, який долучено до матеріалів справи, не містить моменту керування транспортним засобом або зупинення його в процесі керування;;
- акт огляду на стан сп`яніння не містить дати відповідного огляду та не визначено дати складання зазначеного акту, отже є не належним доказом у цій справі;
- працівниками поліції не пропонувалось ОСОБА_1 у проведенні огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 був згоден пройти огляд у медичному закладі та вимагав від працівників поліції надати йому направлення, але ці вимоги залишились без задоволення;
- поліцейські не запропонували ОСОБА_1 зв`язатися з адвокатом для отримання професійної правничої допомоги при здійсненні поліцейськими дій по притягненню його до адміністративної відповідальності.
Будучи увідомленим про місце та час розгляду справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведено у його відсутність.  
В суді апеляційної інстанції захисник Александров О.О. підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Як встановлено апеляційним переглядом, вказані вимоги закону при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення були дотримані та виконані в повному обсязі. 
Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності, зокрема: 
-протоколом серії ЕПР1 №708092 від 01.07.2026 року;
-відеозаписом;
-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.07.2026 року, відповідно до якого огляд не проводився, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння;
-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, в якому зазначені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей;
-копія постанови серії ББА №410987 від 01.07.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Зазначені вище докази є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.
Доводи щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги захисника, дослідивши наявні у справі докази, у тому числі відеозапис, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння проводиться у разі наявності у працівника поліції підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння, зокрема за наявності відповідних ознак такого стану.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно із якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР, за таку відмову настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки, як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність.
Доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не спростовують висновків суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_1 були виявлені ознаки, які стали підставою для пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова та нестійка хода.
На вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу «Драгер» ОСОБА_1 однозначно відповів «ні», тобто відмовився від проходження запропонованого огляду.
При цьому відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП у цьому випадку пов`язана саме з відмовою водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Тому доводи про те, що стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 фактично не був встановлений, не спростовують наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки результат огляду не є необхідною умовою для відповідальності за відмову від його проходження.
Щодо доводів про те, що з відеозапису не вбачається наявності у ОСОБА_1 всіх ознак алкогольного сп`яніння, передбачених Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, апеляційний суд зазначає наступне.
Зазначена Інструкція визначає ознаки відповідних станів, за наявності яких поліцейський має підстави запропонувати водієві пройти огляд. Закон не встановлює, що для виникнення у поліцейського права запропонувати водієві пройти огляд необхідною є наявність усіх без винятку ознак, перелічених в Інструкції.
У даному випадку працівниками поліції зафіксовано декілька ознак можливого алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, мляву мову та нестійку ходу. У сукупності зазначені ознаки були достатньою підставою для пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис не містить моменту керування ОСОБА_1 транспортним засобом або його зупинення в процесі керування.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому факт керування транспортним засобом може підтверджуватися сукупністю доказів і не повинен встановлюватися виключно шляхом фіксації на відеозаписі безпосередньо моменту руху транспортного засобу.
Факт керування ОСОБА_1 скутером підтверджується сукупністю наявних у справі доказів. Зокрема, постановою про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП встановлено, що 01 липня 2026 року о 18:15 год. останній керував транспортним засобом без мотошолома. Зазначена постанова підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами у цій справі та узгоджується з обставинами, зафіксованими під час спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції.
Крім того, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 надав посвідчення водія, та відповів працівникам поліції, що скутер належить йому, після чого на пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою «Драгера» відповів відмовою.
При цьому будь-яких заяв про те, що він не керував скутером або перебував біля транспортного засобу з інших причин, ОСОБА_1 під час зафіксованого відеозаписом спілкування не висловлював.
За таких обставин відсутність на конкретному відеофайлі кадрів безпосереднього руху скутера до моменту його зупинки не спростовує факту керування ним ОСОБА_1 , оскільки цей факт підтверджується іншими доказами у справі.
Посилання на те, що акт огляду на стан сп`яніння не містить дати огляду та дати його складання, у зв`язку з чим є неналежним доказом, також не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Апеляційний суд враховує, що у даному випадку огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння із встановленням його результату фактично не проводився саме у зв`язку з відмовою останнього від запропонованого огляду за допомогою спеціального технічного засобу.
Відтак питання щодо наявності чи відсутності окремих реквізитів документа, який стосується процедури огляду, не спростовує інших доказів у справі, якими підтверджується факт пропозиції пройти огляд та відмови ОСОБА_1 від його проходження.
Необґрунтованими є також доводи про те, що працівники поліції не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд у закладі охорони здоров`я, хоча він нібито погоджувався на такий огляд та вимагав надати йому відповідне направлення.
Відповідно до встановленого порядку огляд водія на стан сп`яніння проводиться, зокрема, поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу. У разі відмови водія від проведення такого огляду або незгоди з його результатами він направляється для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Однак із дослідженого відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 після пропозиції пройти огляд на місці зупинки погодився пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Навпаки, на безпосередню пропозицію працівника поліції пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» ОСОБА_1 надав однозначну негативну відповідь — «ні». При цьому доказів того, що після зазначеної відмови ОСОБА_1 заявив про безумовну згоду пройти огляд саме в закладі охорони здоров`я, а працівники поліції, незважаючи на таку згоду, безпідставно не забезпечили його проведення, матеріали справи не містять. Саме по собі твердження про те, що ОСОБА_1 бажав пройти огляд у медичному закладі, за відсутності об`єктивного підтвердження такого волевиявлення не спростовує зафіксованої на відеозаписі відмови від запропонованого огляду.
Доводи в апеляційній скарзі, що працівники поліції позбавили ОСОБА_1 права на захист суд не бере до уваги, так як відповідно до ст. 256 КУпАП участь захисника при складанні протоколу не є обов`язкова. Крім того, згідно із ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, тоді як розгляд матеріалів за ст. 130 КУпАП віднесено до компетенції суду (ст. 221 КУпАП), де був присутній захисник, а не органів Національної поліції (ст. 222 КУпАП). Враховуючи те, що розгляд справи поліцейськими не проводився — порушення права на захист не встановлено.
Сам факт того, що працівник поліції не запропонував особі за власною ініціативою зв`язатися з адвокатом, не свідчить про незаконність проведених процесуальних дій та не спростовує факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду.
Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надав оцінку доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, після пред`явлення працівником поліції законної вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, від такого огляду відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи апеляційної скарги зводяться до власної оцінки доказів, не спростовують встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та не містять відомостей про істотні порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли б бути підставою для скасування законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції.
Судом обґрунтовано накладено стягнення на загальних підставах за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається. 
Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки не виникає сумніву щодо доведеності винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як правопорушення повністю знайшло своє підтвердження наявними в матеріалах справи доказами.
При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
Таким чином, вважаю за доцільне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції – без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника Александрова О.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2026 року – залишити без задоволення.
Постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2026 року щодо ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду        О.Є. Джерелейко