ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2026 року
м. Харків
справа № 638/13197/24
провадження № 22-ц/818/3498/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.
за участю секретаря: Шнайдер Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління національної поліції у м. Києві, Головного управління національної поліції в Одеській області про скасування арешту та повернення вилученого майна, -
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Біленького Дениса Владиславовича на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 11 березня 2026 року, постановлене суддею Єфіменко Н.В.
встановив:
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_1 , відповідно до постанови від 16.04.2008 року та постанови від 21.05.2008 року; зобов?язати Головне управління Національної поліції в Одеській області, повернути майно, що належить ОСОБА_1 .
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 11 березня 2026 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління національної поліції у м. Києві, Головного управління національної поліції в Одеській області про скасування арешту та повернення вилученого майна закрито.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Біленький Денис Владиславович просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права; вказує, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Оскільки арешт та вилучення майна за постановою слідчого відбулось 21.05.2008 року, тобто за правилами КПК 1960 року, тому позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що кримінальне провадження стосовно позивача закрите за правилами КПК України 2012 року, то питання про скасування арешту слід вирішувати за правилами кримінального судочинства.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 24.03.2008 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України капітан міліції Колесник Є. В. порушив кримінальну справу № 24-24 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. 06.04.2008 оперуповноважений в ОВС УБОЗ ГУМВС України в м. Києві Бойков М. С. провів огляд особистих речей ОСОБА_1 
16.04.2008 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України капітан міліції ОСОБА_2 провів огляд вилучених 06.04.2008 грошових коштів, які належать ОСОБА_1 у розмірі 3 400 доларів США та 220 грн.
16.04.2008 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України капітан міліції Колесник Є. В. виніс постанову про накладення арешту на майно та цінності ОСОБА_1 , яка була направлена до виконання.
21.05.2008 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України капітан міліції Колесник Є. В. виніс постанову про визнання та приєднання до кримінальної справи № 24-24 вилучених 06.04.2008 у ОСОБА_1 двох банкнот номіналом 100 (сто) доларів США за серійними номерами DA26984694A та FF22698046C (том 2, а. с. 152-153) 21.05.2008 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України капітан міліції ОСОБА_2 виніс постанову про передачу грошових коштів на зберігання, відповідно до якої вилучені 06.04.2008 у ОСОБА_1 дві банкноти номіналом 100 (сто) доларів США за серійними номерами DA26984694A та FF22698046C здаються на відповідальне зберігання до каси ДФЗБО МВС України, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 4.
21.05.2008 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України капітан міліції ОСОБА_2 виніс постанову про накладення арешту на особисті грошові кошти ОСОБА_1 у сумі 3400 доларів США та 220 гривень, які вилучені у ОСОБА_1 06.04.2008, за винятком двох банкнот номіналом 100 (сто) доларів США DA26984694A та FF22698046C. 
21.05.2008 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України капітан міліції ОСОБА_2 виніс постанову про передачу грошових коштів на зберігання, відповідно до якої особисті грошові кошти ОСОБА_1 у сумі 3400 доларів США та 220 гривень, які вилучені у ОСОБА_1 06.04.2008, за винятком двох банкнот номіналом 100 (сто) доларів США DA26984694A та FF22698046C, здаються на відповідальне зберігання до каси ДФЗБО МВС України, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів № 3 та № 1302.
15.08.2008 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України капітан міліції ОСОБА_2 склав, а заступник Генерального прокурора України державний радник юстиції 3 класу ОСОБА_3 затвердив обвинувальний висновок по справі № 24-24 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України. 
05.06.2013 Приморський районний суд м. Одеси виніс по справі № 1522/2089/12 постанову, відповідно до якої кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні ч. 3 ст. 307 КК України повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування, запобіжний захід відносно ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд залишено. 
23.07.2013 Апеляційний суд Одеської області виніс по справі № 1522/2089/12 ухвалу, відповідно до якої відмовлено у задоволенні апеляції прокурора на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2013 та залишено постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2013 без змін. 
04.12.2013 на виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2013 по справі № 1522/2089/12 слідчий Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Швага А. Б. вніс відомості до ЄРДР за номером 12013170500012846.
05.12.2023 прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси Дорошенко К. Ю. винесла постанову про визначення підслідності по кримінальному провадженню № 12013170500012846 від 04.12.2013 за СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області. 
07.12.2023 начальник СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Зима М. Г. винесла постанову про доручення слідчому СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області старшому лейтенанту поліції Бєліковій А. Л. здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 12013170500012846 від 04.12.2013. 
16.12.2023 слідчий СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції Бєлікова А. Л. винесла постанову про закриття кримінального провадження № 12013170500012846 від 04.12.2013 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
Отже, арешт, про скасування якого просить позивач накладений на майно позивача під час дії КПК України 1960 року.
Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що вона вже неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та вказала на таке:
Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17).
КПК України 1960 року, так само як і чинний КПК України, не передбачають застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у закритій кримінальній справі.
Справу про звільнення майна з-під арешту, накладеного в кримінальній справі за правилами КПК України 1960 року та незнятого після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Вирішення порушеного позивачем питання про звільнення майна з-під арешту в порядку кримінального судочинства потребувало би відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину. Для такого відновлення необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідування позивача. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки позивача і таким чином призведе до погіршення його правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного позивачем питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту його прав та законних інтересів.
Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства.
Таким чином оскільки арешт та вилучення відбувались під час дії КПК 1960 року, то питання про зняття арешту підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства незалежно від того, за яким КПК закрито кримінальне провадження.
Суд першої інстанції на зазначене, уваги не звернув, у зв`язку із чим, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є : неповне з`ясування судом обставин, що мають значення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ЦПК України).
З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Біленького Дениса Владиславовича задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 11 березня 2026 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий:       О.В. Маміна
Судді:         Ю.М. Мальований
В.Б. Яцина