Справа № 166/27/24 | Головуючий у 1 інстанції: Свистун О. М.
Провадження № 22-ц/802/13/26 | Доповідач: Здрилюк  О. І.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар судового засідання Прядун Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 01 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В :
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовано тим, що вони з відповідачем являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого заочним рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 11 липня 2017 року із відповідача стягуються аліменти у розмірі 700 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Шлюб з відповідачем розірвано, син проживає разом із нею.
На даний час розмір аліментів у частці від заробітку (доходу), виходячи із середньої заробітної плати робітника для даної місцевості, є більшим від аліментів у розмірі 50 відсотків від розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Ураховуючи наведене, просила змінити розмір та спосіб стягнення аліментів та стягувати із відповідача на її користь аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття. 
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 01 лютого 2024 року позов задоволено.
Змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, визначений заочним рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 11 липня 2017 року.
Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Припинено стягнення аліментів на підставі заочного рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 11 липня 2017 року у справі № 166/700/17, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1 211,20 грн судового збору.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові. Стягнути з позивачки понесені ним судові витрати.
Зазначає, що з 20.09.2023 перебуває у складі Збройних Сил України по мобілізації. 13.12.2023 отримав вогнепальне поранення, у зв`язку із чим з 31.01.2024 перебував на стаціонарному лікуванні і не мав жодної можливості брати участь у судовому засіданні.
Вважає, що суд першої інстанції, не перевіривши в достатній мірі його обізнаність про існування справи в суді, позбавив його можливість апелювати до вимог і тверджень позивачки.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 22.04.2024 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України було зупинено апеляційне провадження у справі, яке поновлено ухвалою суду від 10.07.2026 і призначено справу до розгляду.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, сторони у призначене на 15 год 40 хв 21.07.2026 судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У цій справі - це 27 липня 2026 року.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що право позивачки вимагати зміни розміру аліментів та способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів, з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим їх здійсненням.
Такий висновок суду є правильний.
Встановлено, що сторони являються батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюб між сторонами розірвано, а син проживає разом з матір`ю.
Заочним рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 11 липня 2017 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Найкращі інтереси дитини, залежно від їх характеру та серйозності, можуть перевищувати інтереси батьків.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18, від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20 зазначено, що визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. 
Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 та від 16 червня 2021 року у справі №643/11949/19 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
Про те, що на одну дитину законом визначено мінімально встановлений розмір 1/4 частка доходу платника аліментів - зазначено також у п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України і такий розмір безспірно підлягає стягненню при зверненні за видачею судового наказу.
В апеляційній скарзі взагалі відсутнє будь-яке обґрунтування щодо незгоди відповідача із зміненим розміром та способом стягнення аліментів, чим не доведено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду.
Також не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу про те, що відповідач позбавлений можливості сплачувати аліменти у частці від заробітку (доходу).
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не перевірив в достатній мірі обізнаність відповідача про існування справи в суді - відхиляються апеляційним судом з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності в адресата електронного кабінету судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.
В матеріалах справи наявні докази про те, що адресовану відповідачу ухвалу Ратнівського районного суду від 03.01.2024 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цій справі, в якій зазначено про призначення судового засідання на 09 год 50 хв 01 лютого 2024 року - вручено відповідачу особисто 11.01.2024 /дані офіційного сайту Укрпошти/ (а.с.14).
«Непроінформованість про існування в суді справи» і «неможливість брати участь у судовому засіданні» - поняття не тотожні.
Оскільки до початку судового засідання 01.02.2024 до суду першої інстанції від відповідача не надійшло ніяких заяв чи клопотань, суд першої інстанції ухвалив судове рішення без будь-яких порушень норм процесуального права.
Крім того, неможливість подання будь-яких заперечень відносно суті позовних вимог та приєднання відповідних доказів з поважних причин суду першої інстанції, не перешкоджало відповідачу подати такі суду апеляційної інстанції.
Однак, цим процесуальним правом відповідач не скористався.
Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на об`єктивно встановлених фактичних обставинах справи, яким судом надано належну правову оцінку, правильно застосовані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В : 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 01 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий - суддя

Судді