П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня2026 року м. Київ

Справа № 754/4472/26
Провадження № 33/824/3283/2026

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Стрижеуса А.М., за участю особи, яка притягається до адміністравної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м.Києва від 27 травня 2026 року,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 01.03.2026, ОСОБА_1 01.03.2026 о 09:30 год., керував автомобілем, марки «Chevrolet Cruze», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Героїв Енергетиків, 2, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Правопорушення вчинено повторно протягом року.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 ч. 5 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, вчинене повторно протягом року.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2026 року ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисячі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та провадження у справі закрити, посилаючиь на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши в судовому засіданні  ОСОБА_1 , який підтримавдоводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 126 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Постанова судді суду першої інстанції частково не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Апеляційний суд зазначає. що будь - яких істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та могли б бути підставою для її скасування, скаржником не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено. Такі доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою судом постановою, проте висновків суду не спростовують.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що він має посвідчення водія, яке йому було видано в Німеччині 31 жовтня 2023 року.
Німеччина та Україна є учасницями Віденської конвенції про дорожній рух 1968 року. Сучасні німецькі національні права повністю відповідають її вимогам (містять латинську транскрипцію, категорії, термін дії), тому додатково оформлювати міжнародне посвідчення водія (МВП) не потрібно.
Проте тривалість дії таких прав в Україні чітко залежить від правового статусу іноземця в країні.
Так, відповідно до п.2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. №511 з відповідними змінами), особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Відповідно до п.30. Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.
Посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення).
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має посвідку на постійне проживання в Україні, видану 03.03.2020 року та дійсну до 01.03.2030 року.
Отже, виходячи з наведеного, ОСОБА_1 не дотримався вимог Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами.
Диспозиція ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Зокрема, ст. 126 ч. 2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
А ст. 126 ч. 5 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Так, склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він містить: об`єкт; об`єктивну сторону; суб`єкт; суб`єктивну сторону.
Об'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Об'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5 КУпАП, виражається в наступних формах:
1) керування транспортним засобом особою, яка не мас при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»);
2) керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом;
3) керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Всі зазначені склади є формальними.
Суб'єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5 КУпАП, є загальним (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку).
Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 5 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
Надавши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 повторно притягається до адміністративної відповідальності протягом поточного року за ст. 126 КУпАП, що відрізняється підвищеною суспільною небезпекою при керуванні транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом.
За таких обставин, суд першої інстанції, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, в повному обсязі врахував вимоги ст. ст. 245, 280 КУпАП, які встановлюють завдання у справах про адміністративні правопорушення, а саме: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Таким чином, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції, як законну, залишити без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення
Постанову Деснянського районного судум. Києва від 27 травня2026 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: А.М. Стрижеус