РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2976/26 
15 вересня 2026 року 
Костопільський районний суд Рівненської області
в складі судді Снітчук Р.М.
за участі секретаря Ажнюк О,С.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін в залі суду м. Костопіль цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 05 листопада 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») та  ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір (оферти) №03.11.2025-100000212 шляхом реєстрації та ідентифікації відповідача в системі Bank ID Національного банку та підписання електронним цифровим підписом - одноразовим ідентифікатором, відповідно до закону України «Про електронну комерцію».
За умовами цього договору відповідач отримав кредит у сумі 12000 грн. строком на 168 днів, з датою повернення кредиту 21.04.2026, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника та зобов`язався своєчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним у розмірі 1,0 % від суми кредиту за кожен день користування.
Вказує, що ТОВ «Спожичий центр» виконало у повному обсязі свої зобов`язання за договором, 05.11.2025 перерахувало суму кредиту на картковий рахунок позичальника.
Відповідач ОСОБА_1  своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у визначений договором строк не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив. 
24.11.2025 відповідачем ОСОБА_1 проведена часткова сплата заборгованості по кредиту в сумі 3360 грн. 00 коп.
Станом на 19.04.2026 прострочена заборгованість за кредитом становить 33000 грн. 00 коп., з яких: 12000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 14280 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 4920 коп. - заборгованість за відсотками річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦПК України, 1800 грн. - заборгованість по комісії.
Покликаючись на вимоги ст. 525-530, 610-612, 631, 1046-1049 ЦК України, просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 33000 грн., 2662 грн. 40 коп. витрат зі сплати судового збору.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. 
Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що не суперечить вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. 
Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до положень ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі – ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 02.11.2021 року у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21) будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Судом встановлено, що 03 лисопада 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний кредитний договір (оферти)№03.11.2025-100000212 від 05.11.2025, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 12000 грн. строком на 168 днів, шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку та зобов`язався своєчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним у розмірі 1,0 % від суми кредиту за кожен день користування, комісію у розмірі 600 грн. за надання кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості упродовж кожного з трьох чергових періодів. Дата повернення кредиту - 21.04.2026. 
Наведене підтверджується пропозицією про укладення кредитного договору (оферта), заявкою кредитного договору від 05.11.2025, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору від 05.11.2025 інформаційним повідомленням позичальника, які підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором.
Вказане свідчить про ознайомлення відповідача з умовами договору та належне укладення зазначеного кредитного договору, шляхом проставляння сторонами електронного цифрового підпису.
05.11.2025 на виконання умов кредитного договору товариством було перераховано грошові кошти в сумі 12000 грн. на картковий рахунок відповідача, що підтверджується інформаційним повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.06.2026.
Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
24.11.2025 відповідачем ОСОБА_1 проведена часткова сплата заборгованості по кредиту в сумі 3360 грн. 00 коп.
У встановлений договором строк відповідач не виконав свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, згідно наданого суду розрахунку прострочена заборгованість станом 19.06.2026 становить 33000 грн. 00 коп., з яких: 12000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 14280 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими процентами, 1800 грн. 00 коп. – комісія, 4920 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦПК України,
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Із кредитного договору вбачається, що позичальник  ОСОБА_1  зобов`язався сплатити комісію за видачу кредиту 5,00% від суми кредиту, яка розраховується та обліковується в день видачі кредиту (п. 8 кредитного договору). 
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст.1, ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, така форма витрат як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Тобто спеціальним законодавством прямо визначені законні права позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Тому обґрунтованою є заборгованість за комісією в сумі 1800 грн.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 4920 грн., нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 05.11.2025, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час.
Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування 3% річних є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Таким чином встановлено, що позичальник ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання за кредитним договором (оферти) №03.11.2025-100000212 від 05.11.2025 належним чином не виконав та станом на 19.06.2026 заборгованість за кредитом становить 28080 грн. 00 коп., яка складається: 12000 грн. 00 коп - заборгованість по тілу кредиту, 14280 грн., - заборгованість за процентами, 1800 грн. - заборгованість по комісії.
Доказів протилежного суду не надано. Відповідачем не спростовано факт укладення зазначеного кредитного договору та наявність простроченої заборгованості за кредитом.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені ст. 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника суми позики та процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. 
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд наводить наступний розрахунок (28080 х 100) : 33000= 85,09 %, тобто позов задоволено на 85,09 %. 
Розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, складає: 2662 грн. 40 коп. х 85,09 % = 2265, 53 грн., тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2265 грн. 43 коп. судових витрат зі сплати судового збору та 127 грн. 64 коп. витрат, пов`язаних із розглядом справи.
На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 509, 526, 527, 530, 532, 599, 610- 612, 615, 629, 631, 634, 638, 1046-1050, 1054 ЦК України ст. 2, 3-13, 19, 81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, 

у х в а л и в: 
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором (оферти) №03.11.2025-100000212 від 05.11.2025 станом на 19.04.2026 в сумі 28080 (двадцять вісім тисяч вісімдесят) грн. 00 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2265 грн. 43 коп. та 127 грн. 64 коп. витрат, пов`язаних із розглядом справи, всього стягнути  2393 (дві тисячі триста дев`яносто три) грн. 07 коп. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», м. Київ, вул. Саксаганського,133-А, ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач – ОСОБА_1 , зареєстрований, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повний текст рішення складено 15 вересня 2026 року.

Суддя | Р. М. Снітчук