ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
24.08.2026 | Справа № 910/1709/26
За позовом Товариства з обмеженою відповідальність "ІНТЕХПЛЮС-БЕЗПЕКА" 
до Товариства з обмеженою відповідальність "ЦЕНТР-А" 
про стягнення коштів у сумі 95610,44 грн 
Суддя Сташків Р.Б.
Без виклику сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальність "ЦЕНТР-А" (далі - відповідача) на користь Товариства з обмеженою відповідальність "ІНТЕХПЛЮС-БЕЗПЕКА" (далі - позивач) боргу та санкцій за договором про надання послуг з реагуваня на інформаційні повідомлення №466 від 01.04.2025, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань повністю та вчасно оплатити надані йому послуги.
Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання. 
Відповідач відзиву на позовну заяву не подавав, ухвалу суду йому було направлено на поштову адресу (м. Київ, вул. Солом`янська, 22), однак конверт повернувся не врученим з відміткою «адресат відсутній».
Відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Відповідач не зареєстрував свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі).
Відповідно до п.4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Верховний Суд у постанові №755/17944/18 (61-185св23) від 10.05.2023 вказав, що довідка поштового відділення із позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Відтак, відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки, а відповідач, натомість, проявив процесуальну бездіяльність.
Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 
ВСТАНОВИВ:
01.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕХПЛЮС БЕЗПЕКА» як виконавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР-А» як замовником укладено договір № 466 про надання послуг з реагування на інформаційні повідомлення (далі - Договір).
Відповідно до пункту 2.1 Договору виконавець зобов`язаний оперативно реагувати на надходження від замовника інформації про спрацювання сигналізації на його об`єкті шляхом негайного сповіщення охоронної компанії та/або територіального підрозділу відповідного правоохоронного органу, в залежності від місця знаходження об`єкту, визначеного умовами цього Договору, для негайного направлення групи реагування до місця знаходження об`єкту, встановлення причини такого спрацювання та вчинення відповідних дій в залежності від ситуації.
Пунктом 2.2 Договору визначено, що Перелік об`єктів Замовника, стосовно яких Виконавцем здійснюється реагування, вказані у Дислокації об`єктів охорони, яка викладена у Додатку № 1 до цього Договору, який є невід`ємною його частиною. 
За умовами п. 3.1 Договору вартість послуг реагування за Договором визначається рахунками Виконавця та погоджується Сторонами у документі про звіряння дислокації, який є невід`ємною частиною Договору.
Оплата послуг за цим Договором здійснюється Замовником щомісячно на підставі рахунків Виконавця не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за місяцем надання послуг Виконавцем (п. 3.2 Договору).
Сторони погодили у п. 7.1 Договору, що до закінчення поточного місяця Виконавець надає Замовнику два примірники актів приймання-передавання послуг, підписаних уповноваженою особою Виконавця та скріплених печаткою Виконавця.
Відповідно до п. 10.1 Договору цей договір укладається терміном на 1 (один) рік та діє до з 01.04.2025 по 30.04.2026.
За умовами п. 10.2 Договору, якщо протягом 30 (тридцяти) робочих днів до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення, Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік. 
Так, на дату укладення Договору сторонами було узгоджено Дислокацію, яка включала перелік із 155 об`єктів вартість реагування за кожним складала 130 грн без ПДВ, всього 20150 грн без ПДВ.
В подальшому позивач та відповідач досягали взаємної згоди про внесення змін до Договору. 
Так, 01.07.2025 сторони уклали Додаткову угоду № 3 до Договору, якою вирішили внести зміни до Додатку №1, виклавши його у новій редакції, відповідно до якої було узгоджено Дислокацію, яка включала перелік із 159 об`єктів вартість реагування за кожним складала 130 грн без ПДВ, всього 20670 грн без ПДВ. 
01.08.2025 сторони уклали Додаткову угоду № 4 до Договору, якою вирішили внести зміни до Додатку №1, виклавши його у новій редакції, відповідно до якої було узгоджено Дислокацію, яка включала перелік із 160 об`єктів вартість реагування за кожним складала 130 грн без ПДВ, всього 20800 грн без ПДВ. 
01.09.2025 сторони уклали Додаткову угоду № 5 до Договору, якою вирішили внести зміни до Додатку №1, виклавши його у новій редакції, відповідно до якої узгоджено Дислокацію, яка включала перелік із 158 об`єктів вартість реагування за кожним складала 130 грн без ПДВ, всього 20540 грн без ПДВ. 
01.10.2025 сторони уклали Додаткову угоду № 6 до Договору, якою вирішили внести зміни до Додатку №1, виклавши його у новій редакції, відповідно до якої було узгоджено Дислокацію, яка включала перелік із 158 об`єктів вартість реагування за кожним складала 130 грн без ПДВ, всього 20540 грн без ПДВ. 
Таким чином, уклавши Додаткову угоду № 6 до Договору № 466 про надання послуг з реагування на інформаційні повідомлення сторони встановили його останню редакцію в частині визначення кількості об`єктів та загальної вартості послуг.
Позивач зазначає, що за період з квітня 2025 року по жовтень 2025 року позивачем було надано відповідачу послуг на суму 143780 грн. За період з квітня 2025 року по жовтень 2025 року відповідачем за спожиті послуги сплачено на користь позивача 60300 грн на підтвердження чого позивач надав Акт звірки, який підписано обома сторонами.
Позивач зазначає, що відповідачем до цього часу не сплачено послуги на суму 83480 грн, що стало підставою для звернення до суду з указаним позовом.
Відповідачем заперечень щодо заявленого позову не було надано.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне. 
Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України).
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 та 4 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, позивач стверджує, що ним були надані відповідачу послуги за Договором на загальну суму 143780 грн та відповідачем було сплачено лише 60300 грн, у зв`язку із чим у останнього наявна заборгованість у сумі 83480 грн.
Судом встановлено, що на підтвердження своїх позовних вимог позивачем з позовом було долучено копії Договору та Додаткових угод з додатками та Акт звірки взаємних розрахунків за період: січень 2025 року - жовтень 2025 року. Вказаний Акт на звороті підписано директорами позивача та відповідача та скріплено печатками обох юридичних осіб. 
Жодних інших доказів (первинних документів) на підтвердження факту надання позивачем відповідачу послуг за Договором позивачем не було надано.
Суд приймає до уваги, що за умовами розділу 7 Договору сторони погодили, що порядок приймання-передавання послуг здійснюється шляхом надання позивачем відповідачу актів приймання-передавання послуг. Однак позивачем не надано суду жодних актів приймання-передавання послуг за Договором, чи доказів направлення таких актів відповідачу. 
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Визначення поняття господарської операції також наведене у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно положень якої господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Разом з тим, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. 
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду викладену у постанові від 12.08.2025 у справі № 320/2796/21.
Що ж стосується долученого позивачем Акту звірки, то суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
До того ж Верховний Суд наголошує на тому, що акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.
Подібний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18.
Враховуючи наведене вище, позивачем не доведено належними та допустимими доказами (не надано первинних документів), які б підтверджували факт надання відповідачу послуг на спірну суму, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно і заявлені до стягнення пеня, 3% річних та інфляційні втрати, як похідні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відмовлено у стягненні основного боргу.
Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 167, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд 

ВИРІШИВ:
У позові відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків