ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України
10 липня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 728/2945/25
Головуючий у першій інстанції – Лобода Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1262/26
Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів Луговця О.А., Шитченко Н.В.,
із секретарями Хілик М.О., Мисник С.В.,
учасники справи: 
позивач ОСОБА_1 
відповідачі Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання членом сім`ї померлого військовослужбовця, 
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила визнати її членом сім`ї померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що надасть їй право на отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. 
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 02.11.1991 по 14.08.2009 проживала у зареєстрованому шлюбі разом з ОСОБА_4 , у 1992 році у них народився син ОСОБА_5 . 14.08.2009 шлюб розірвано, проте позивач продовжувала проживати разом з ОСОБА_4 , як чоловік і дружина однією сім`єю в АДРЕСА_1 .
Зазначала, що 26.02.2022 ОСОБА_4 призвано на військову службу за мобілізацією, а ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер, смерть ОСОБА_4 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. 17.08.2023 позивачка звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату відповідної одноразової грошової допомоги, надавши пакет документів.
Згідно з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.11.2023, окрім іншого, зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.08.2023 про виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення згідно із законом. На виконання вказаного рішення суду Міністерство оборони України в рішенні №19/с від 30.08.2024 відмовило ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 ОСОБА_1 відмовлено у позові до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування вищевказаного рішення. Адміністративний суд зазначив, що юридичні факти встановлюються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. 
Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11.03.2026 позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання членом сім`ї померлого військовослужбовця – задоволено частково.
Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , членом сім`ї померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави для задоволення вимог про визнання права на отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оскільки позивачка належними і допустимими доказами довела, що проживала однією сім`єю разом з померлим військовослужбовцем ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 , мала з ним спільний побут, спільний бюджет та вела спільне господарство, отже наявні підстави для задоволення вимог у цій частині, що надає право позивачу можливість звернутись для вирішення питання про отримання передбачених законом виплат.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11.03.2026 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Посилається на незаконність рішення, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд помилково ототожнив поняття «реєстрація місця проживання», «фактичне проживання», «проживання однією сім`єю», оскільки постійне проживання особи не завжди може співпадати з місцем її реєстрації, а відтак не може бути прийнято як доказ фактичного проживання. 
Зазначає, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю, тобто той факт, що померлий ОСОБА_4 пересилав кошти позивачці не може говорити про сімейні відносини між ними і ведення спільного господарства, а отже висновок суду першої інстанції зроблено передчасно.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20.
Вважає, що дублікати чеків за період з 30.10.2021 по 25.05.2022 платником ОСОБА_1 за електроенергію нічого не доводять, оскільки відсутні чеки за період до 30.10.2021 та після 25.05.2022, а також за інші комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 .
Стверджує, що у позивачки відсутні спільні світлини з померлим, оскільки їх не надано до суду, також нею не залучено свідків до суду.
Наголошує на тому, що сімейні відносини відсутні, оскільки позивачка не довела спільного проживання після розірвання шлюбу - лише реєстрація; ведення спільного господарства - лише вибрані квитанції за короткий проміжок часу, спільного бюджету; спільного проведення часу (вдома, відпочинок, у друзів); взаємних прав та обов`язків. Отже, відсутні підстави для застосування ст. 74 СК України.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
Відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу Міністерство оборони України просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11.03.2026 скасувати в повному обсязі.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу полягають в тому, що позивачка з ОСОБА_4 не вели спільне сімейне господарство, не мали спільного бюджету, не турбувалися один про одного, не утримували житлове приміщення, а також відсутні взаємні права та обов`язки починаючи з 14.08.2009.
Зазначає, що право на отримання одноразової допомоги у разі смерті (загибелі) військовослужбовця мають члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, зазначені в Сімейному кодексі України (на дату виникнення права на виплату). Тобто ті особи які можуть підтвердити відповідними документами, що вони є членами сім`ї або утриманцями померлого.
Вказує на те, що сам по собі факт перебування позивачки з загиблим у близьких стосунках, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, оскільки позивачці необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат на придбання майна в інтересах сім`ї.
Наголошує на тому, що доводи позивачки обмежуються лише констатацією факту щодо проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти та посилання на інших осіб. Сам по собі факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у близьких стосунках, які також не підтверджені, не може свідчити про те, що особи проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно не є спільною сумісною власністю, оскільки позивачці необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.
Позивач не надала до суду підтверджуючих документів, а також до позовної заяви, що перебуває на обліку в органах соціального захисту населення, як особа яка потребує соціальної допомоги та, яка їй надається органами соціального захисту населення де в них зазначено, що вона не може себе самостійно обслуговувати, виконувати роботи і у зв`язку із цим потребує сторонньої допомоги, а також, що перебувала на утриманні померлого ОСОБА_4 .
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11.03.2026 залишити без змін.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу полягають в тому, що наведені в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновки суду першої інстанції.
Зазначає, що законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. 
Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що позивачка та ОСОБА_4 з 1991 року по 2009 рік перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 7-8).
Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 22.01.2021 № 14, за відомостями Бахмацької міської ради ОСОБА_4 з 29.06.1995 по дату видачі довідки зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8 зворот). 
Згідно з довідки від 06.06.2023 № 341, виданої Курінським старостинським округом Бахмацької міської ради, станом на 23.02.2022 у господарстві, розташованому в АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 9).
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 № 43 та довідки від 14.03.2022 № 335, виданою вказаною військовою частиною, ОСОБА_4 , який перебуває на військовій службі по мобілізації, з 26.02.2022 зараховано до особового складу вказаної військової частини (а.с. 9 зворот).
Із копії рапорту солдата ОСОБА_4 від 26.02.2022, адресованому командиру військової частини НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_4 просив перераховувати грошове забезпечення та всі інші види доходів на рахунок ОСОБА_1 у Приватбанку (а.с. 13 зворот).
За даними відомостей про зарахування заробітної плати за період від 08.04.2022 по 23.09.2022 та виписок по банківській картці ОСОБА_1 , відкритій у АТ КБ «ПриватБанк», з 08.04.2022 по 23.09.2022 на рахунок ОСОБА_1 від військової частини НОМЕР_1 здійснювались зарахування платежів з назвою «Заробітна плата»; загальна сума надходжень – 520019,99 грн (а.с. 14, 24, 24 зворот).
Також, у позивачки наявні медичні документи ОСОБА_4 , його посвідчення, трудова книжка, копії яких вона додала до позовної заяви у підтвердження того, що проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю (а.с. 15-19).
Відповідно до доданих до позовної заяви дублікатів чеків у період з 30.10.2021 по 25.05.2022 платником ОСОБА_1 здійснювалась оплата за електроенергію по особовому рахунку на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22-23).
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 237 від 24.08.2022 та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 30.08.2022, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10, 11).
Копією накладної Б-Н від 22.06.2023 підтвержується, що ОСОБА_1 у ФОП ОСОБА_7 придбала деталі пам`ятника на загальну суму 58000,00 грн (а.с. 20).
За даними наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2023 № 12, смерть ОСОБА_4 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 11 зворот).
У заяві від 17.08.2023, з якою ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона просила виплатити їй одноразову грошову допомогу у зв`язку з загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 її цивільного чоловіка солдата ОСОБА_4 (а.с. 12).
Разом з тим, виходячи із листа ІНФОРМАЦІЯ_6 від 23.08.2023 №5/13470с та витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20.09.2024 №20/с, за ОСОБА_1 не визнано право на отримання відповідних виплат, зокрема тому, що не доведено факту спільного її проживання із ОСОБА_4 однією сім`єю (а.с. 12 зворот -13).
Відповідно з рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено повністю (а.с. 27).
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка належними та допустимими доказами довела проживала однією сім`єю разом з померлим ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 , мала з ним спільний побут, спільний бюджет та вела спільне господарство, проте відсутні підстави для задоволення вимог про визнання права на отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оскільки визнання членом сім`ї, надає право позивачу можливість звернутись для вирішення питання про отримання передбачених законом виплат.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки до таких висновків суд першої інстанції прийшов з порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
У ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.
Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Положеннями ч. 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до Закону, має право й зобов`язаний визначати суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30.01.2019 у справі №552/6381/17 (пункт 38), від 05.07.2023 у справі №910/15792/20).
Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинне відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №686/20282/21, постанову Верховного Суду від 28.10.2020 у справі №761/23904/19).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, від 09.02.2021 у справі №635/4741/17).
Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріальних правовідносин, тобто особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/15792/20).
Задля остаточного вирішення спору і захисту порушеного права за результатами судового розгляду справи сторонами в судовому процесі мають бути саме сторони у спірних матеріальних правовідносинах, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 39 постанови від 26.02.2020 у справі №304/284/18 зазначила, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.
З урахуванням вказаного, визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача), що є обов`язком позивача (п. 2 ч. 3 ст.175 ЦПК України), має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах, а саме сторін оспорюваного правочину, та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що ОСОБА_4 з 1991 року по 2009 рік перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 7-8).
Згідно з довідки від 06.06.2023 № 341, виданої Курінським старостинським округом Бахмацької міської ради, станом на 23.02.2022 у господарстві, розташованому в АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 9).
Під час розгляду справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 , який є сином загиблого ОСОБА_4 та позивачки ОСОБА_1 , 11.04.2026 звернувся до суду з позовом до Міністерство оборони України, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив визнати його членом сім`ї померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 221-224).
Відповідно до копії спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 02.06.2023 від ОСОБА_6 до Бахмацької державної нотаріальної контори надійшла заява №579 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько – ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня смерті був зареєстрований і постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . На день його смерті залишилось спадкове майно. Спадщину він приймає та просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом. На час смерті спадкодавець не перебував у шлюбі. Крім нього, інших спадкоємців немає (а.с. 226). 
21.11.2024 державним нотаріусом Бахмацької державної нотаріальної контори Кухтою Т. О. посвідчено свідоцтво про право на спадщину за законом, що на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцем майна ОСОБА_4 , 1972 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровано в реєстрі за № 1810, 1811 (а.с. 237, 238). 
Звертаючись у листопаді 2025 року до суду з позовом ОСОБА_1 зазначила відповідачами Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 1).
Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Залучення до участі у справі співвідповідачів, заміна неналежного відповідача можливі лише при розгляді справи у суді першої інстанції за клопотанням самого позивача (ст. 51 ЦПК України).
Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного перегляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві, що відповідає приписам ст. 23-24, 43, 49-51, 55 ч. 1, 367, 368 ч. 1 ЦПК України.
Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.
Із викладеного вище вбачається, що вирішення позову по суті щодо визнання ОСОБА_1 членом сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що надає їй право на отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум стосується прав, законних інтересів та обов`язків ОСОБА_6 , який також звернувся до суду з вимогами про встановлення членом сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та обґрунтовує наявність у нього права на отримання виплат передбачених законодавством, однак зазначене районний суд залишив поза увагою, останній до участі у справі як належний відповідач не залучений. 
В свою чергу апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача, колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості вирішувати питання про їх права та обов`язки шляхом ухвалення нового рішення.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 40), від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц ) пункт 31.10), від 30.01.2019 у справі №552/6381/17 (пункт 39).
За усталеним висновком Верховного Суду, звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах №570/3439/16-ц та №372/51/16-ц відповідно, від 30.01.2019 у справі №552/6381/17, від 01.04.2020 у справі №520/13006/17, від 05.07.2023 у справі №910/15792/20, від 21.12.2022 у справі №914/2350/18).
Встановивши, що ОСОБА_1 пред`явлено позови до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не залучивши до участі у справі ОСОБА_6 , який є сином загиблого ОСОБА_4 , в якості належного співвідповідача, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити саме з таких підстав, оскільки ці вимоги не можуть розглядатися без залучення до участі як належного відповідача ОСОБА_6 ..
Доводи апеляційної скарги, які стосуються обґрунтованості позову, доведеності обставин, що підлягають доказуванню, інших обставин по суті спору не підлягають перевірці за наявності процесуальних порушень та не впливають на висновок про необхідність відмови у задоволенні позову. Позов у справі за відсутності належного відповідача, співвідповідача не міг бути вирішений по суті відповідно до закону незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався.
Разом з тим, зазначені обставини не перешкоджають позивачу звернутися до суду з позовом до належних відповідачів відповідно до вимог процесуального закону.
З огляду на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11.03.2026 – скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1816,80 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 березня 2026 року - скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання членом сім`ї померлого військовослужбовця – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1816,80 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 14.07.2026.

Головуючий Судді