Справа № 146/110/26 
Провадження №2/148/1051/26

Р І Ш Е Н Н Я 
 Іменем України 

08 липня 2026 року Тульчинський районний суд 
Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В., 
при секретарі Ліванчук А.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні місті Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФК КЕШ ТУ ГОУ"- Пархомчука Сергія Валерійовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В:
Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" (надалі ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 23.08.2020 між ТОВ "ЗАЙМЕР" та відповідачем було укладено договір №147381 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - кредитний договір), який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю розуміє та погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. За умовами договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту - 3000 грн; строк кредиту - 10 днів; відсоткова процентна ставка - 2 % в день.
ТОВ "ЗАЙМЕР" свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та перерахувало на картковий рахунок відповідача кредитні кошти в розмірі 3000 грн. 
28.10.2021 між ТОВ "ЗАЙМЕР" та ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" був укладений договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на
24.11.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 14400 грн, з яктх: 3000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 11400 грн - прострочена заборгованість за відсотками. 
З метою досудового врегулювання спору відповідачу була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором , однак станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання.
Через дані обставини позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №147381 від 23.08.2020  в розмірі 14400грн, а також понесені судові витрати.
В судове засідання представник позивача не з`явився. Разом із тим, у прохальній частині позовної заяви він заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. В матеріалах справи наявна відповідь на відзив, у якій представник відповідача просить: залишити без розгляд та задоволення відзив на позовну заяву; розгляд справи проводити за його відсутності; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати; позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Дану відповідь обгрунтовує тим, що відзив на позовну заяву є безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Позичальник погодився на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованими.
Стверджує, що заявлена вартість виконаних робіт адвокатом відповідача у розмірі 8000 грн є явно завищеною та не узгоджується ані з критеріями малозначності спору, ані з рівнем його фактичної складності. Зокрема, витрачений час на надання усних консультацій, ознайомлення з матеріалами справи, а також підготовку та складання відзиву на позовну заяву не відповідає вимогам реальності та співмірності адвокатських витрат, що у свою чергу виключає можливість визнання їх розумними та обґрунтованими. 
Позивач вважає відсутніми правові підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача у заявленому розмірі 8000 грн.
Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду спраи, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України та довідки про доставку електронного документу (а.с.105), про причини своєї неявки суд не повідомили. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить: позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 3600 грн, з яких: 3000 грн - тіло кредиту; 600 грн - проценти за користування кредитом у межах погодженого строку кредитування; у решті позовних вимог просить відмовити; зменшити заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу до розумного, співмірного та пропорційного розміру, який з урахуванням обставин справи та пропорції визнаних вимог, не перевищує 750 грн; здійснити розподіл витрат на правничу допомогу понесених стороною відповідача у розмірі 8000 грн. 
Стверджує, що обов`язок повернути фактичного отриману суму кредиту і відсотки в межах строку кредитування відповідач не заперечує, однак вимога про стягнення 10800 грн процентів є безпідставною та недоведеною. 
Договір не передбачає автоматичної пролонгації, а навпаки вказує, що продовження строку кредитування було можливим лише за сукупності двох передумов: по-перше, позичальник мав не пізніше останнього дня строку повернення кредиту сплатити в повному обсязі нараховані проценти; по-друге, відповідна зміна строку повинна була бути оформлена додатком або додатковою угодою, підписаними одноразовим ідентифікатором. Сама по собі загальна фраза договору про нарахування процентів "до дня повного погашення заборгованості" не дає кредитору права безмежно нараховувати договірні проценти після спливу строку кредитування. Після завершення погодженого строку можливі лише наслідки прострочення, передбачені законом, а не подальше нарахування процентів як плати за правомірне користування кредитом.
Вважає, що заявлений розмір витрат у сумі 10500 грн є надмірним, завищеним і таким, що не відповідає ані складності справи, ані обсягу фактично виконаної роботи. Ця справа є справою незначної складності. Предметом спору є стягнення заборгованості за типовим договором споживчого кредиту. Позовна заява має шаблонний характер, правова аргументація є стандартною для цієї категорії спорів, фактичні обставини ґрунтуються на обмеженому колі однотипних письмових доказів, а сама справа не потребувала значного обсягу індивідуальної аналітичної роботи, підготовки складних процесуальних документів чи участі у тривалих судових засіданнях.
Разом із тим відповідач вважає, що навіть у разі повного задоволення позову розумний, обґрунтований і співмірний розмір витрат на професійну правничу допомогу у цій справі не міг би перевищувати 3000 грн, з огляду на незначну складність справи, шаблонний характер позову та мінімальний обсяг фактично необхідної правничої роботи. Тому з урахуванням пропорції визнаних вимог максимально допустимий розмір таких витрат становив би: 3000 х 25,00 % = 750 грн.
Судовий збір також підлягає розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Також представником відповідача подано до суду заперечення (відповідь на відзив), у якому останній просить: доданий позивачем розрахунок заборгованості за договором №147381 не брати до уваги; позов задовольнити частково лише 3600 грн, у решті вимог відмовити; судовий збір та інші судові витрати розподілити між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Дане заперечуння обгрунтовує тим, що відповідь на відзив не спростовує ключових доводів відповідача, а переважно дублює позовну заяву. Твердження позивача про те, що відповідач нібито «погодилась на умови визначені Договором, щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту» є оціночним і не підтверджене жодним окремим доказом фактичного продовження строку кредитування саме у цій справі. Згода з можливістю пролонгації, при укладанні кредитного договору, не є доказом того, що пролонгація фактично відбулася.
Вважає, що поданий після подання позову «детальний розрахунок» не повинен прийматися до уваги судом як доказ поданий з порушенням строку на його подання в силу положень ч. 2, 8 ст. 83 ЦПК України та внаслідок відсутності належного обґрунтування існування об`єктивних підстав, що перешкоджали позивачу подати такий доказ при зверненні до суду. 
У свою чергу, відповідь позивача на відзив не спростовує по суті доводів відповідача і не усуває головних недоліків позову. Позивач не довів: факту пролонгації кредитного договору; правомірності нарахування договірних процентів після 01.09.2020; своєчасно належного розрахунку заборгованості.
Відповідно до ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 23.08.2020 між ТОВ "ЗАЙМЕР" та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту №147381 (надалі кредитний договір), про що свідчить його копія (а.с.12-14), за умовами якого сторони узгодили наступне:
- п.1.1. товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором;
- п.1.2. кредит надається строком на 31 днів, тобто до 01.09.2020;
- п.1.3. за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована;
- п.1.4. кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом;
- п.2.1. повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору;
- п.2.3. обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом;
- п.3.3.3 п.3.3. клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту;
- п.7. рахунок позичальника № НОМЕР_1 .
Відповідно до копії Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №147381 від 23.08.2020 - Графіку розрахунків та орієнтовної сукупної вартості кредиту (а.с.14), вбачається, що сторони узгодили, що сукупна вартість кредиту становить 3600 грн, з яких: 3000 грн - сума кредиту; 600 грн - сума нарахованих процентів за користування кредитом.
Відповідно до копії довідки про ідентифікацію, виданої представником ТОВ "ЗАЙМЕР" (а.с.8), клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір №147381 від 23.08.2020 ідентифікований ТОВ "ЗАЙМЕР". Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалось в інформаційнній системі https://www.cly.com.ua, одноразовий ідентифікатор KL1610, дата відправки ідентифікатора позичальнику 23.08.2020, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор 380986399081.
ТОВ "ЗАЙМЕР" свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, перерахувавши відповідачу грошові кошти у розмірі 3000 грн, що підтверджується копією інформаційної довідки ТОВ "ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН" від 17.12.2025 Вих.№676/12 (а.с.22) про успішність транзакції 23.08.2020 о 22:06:04 на суму 3000 грн, а також не заперечується відповідачем.
Натомість відповідач свої зобов`язання за користування кредитними коштами належним чином не виконувала.
28.10.2021 між ТОВ "ЗАЙМЕР" та ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" був укладений договір факторингу №01-28/10/2021, про що свідчить його копія (а.с.15-18), відповідно до умов якого сторони узгодили наступне:
- п.1.1. на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до гл. 73 ЦК України, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до боржників за кредитними договорами (Портфель Заборгованості);
- п.1.2. внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами;
- п.6.2.3. права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору.
Відповідно до копії витягу Реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 (а.с.8), ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" набуло права грошової вимоги до до відповідача по кредитному договору №147381 від 23.08.2020 в розмірі 14400 грн, з яких: 3000 грн - залишок по тілу кредиту; 11400 грн - залишок по відсотках.
Згідно з копією виписки з особового рахунку за кредитним договором №147381 ОСОБА_1 (а.с.7), вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором станом на 24.11.2025 становить 14400 грн, з яких: 3000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 11400 грн - прострочена заборгованість за процентами.
В порядку досудового врегулювання спору представником позивача на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, було надіслано вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, про що свідчить її копія від 25.11.2025 Вих.№б/н (а.с.7), у відповідності до якої від відповідача вимагалось у строк до 30 днів з дати отримання цієї вимоги сплатити суму боргу за кредитним договором, що становить 14400 грн. 
Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання цієї вимоги відповідачем.
Копія розрахунку заборгованості, долучена представником позивача до відповіді на відзив (а.с. 84–88), судом на підставі ч.8 ст.83 ЦПК України до уваги не приймається, оскільки цей доказ поданий з порушенням встановленого процесуального строку, про що обґрунтовано зауважив представник відповідача.
У зв`язку з невиконанням відповідачем її зобов`язань за кредитним договором №147381 від 23.08.2020 представник позивача звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Норми ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Статтею 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики.
За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору.
Згідно вимог ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним 
За змістом ч.1-3 ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність.
Згідно з ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що позивач правомірно набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №147381 від 23.08.2020.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Відповідно до ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, оскільки не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням відповідно до умов договору.
Таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитним договором відповідач порушує зобов`язання за вищевказаним договором.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Перевіривши доводи та заперечення представників сторін щодо правильності нарахувань відсотків, суд зазначає таке.
За умовами кредитного договору сторони встановили строк кредитування - 10 днів (до 01.09.2020), розмір процентів - 2 % на добу. Також сторони в п.3.3.3. передбачили можливість продовжити строк надання кредиту. Між тим, представником позивача не надано суду доказів, які б підтверджували факт пролонгації строку кредитування.
Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, яка в силу ч.4 ст.263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З урахуванням вимог ч.2 ст.1050 ЦК України та вищевикладеної правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду, суд доходить висновку, що після закінчення строку кредитування у первісного кредитодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому сума заборгованості відповідача за кредитним договором №147381 від 23.08.2020 мала б становити 3600 грн, з яких: 3000 грн - заборгованість за тілом кредитом; 600 грн – заборгованість за процентами, яка і мала б бути передана первісним кредитором -ТОВ "ЗАЙМЕР" наступному кредитору ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" .
Відтак, суд погоджується з доводами представника відповідача стосовно того, що нарахована представником позивача сума заборгованості за процентами виходить за межі строку кредитування. З огляду на це, позовна вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню в межах строку дії договору, а саме в розмірі 600 грн (3000 ? 2 % ? 10).
Оскільки станом на день розгляду справи спір між сторонами не врегульований, відповідач заборгованість за кредитним договором №147381 від 23.08.2020 не сплатила, тому суд приходить до висновку, що з відповідача, як позичальника, підлягає стягненню сума заборгованості лише в розмірі 3600 грн, з яких: 3000 грн - заборгованість за тілом кредитом; 600 грн – заборгованість за процентами.
Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 59 Конституції України гарантується кожному право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Пунктами 4, 6, 9 ч.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що:
- договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; 
- інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;
- представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до п.1, 6 ч.1 ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Верховний Суд у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 вказав, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Відповідно до ч.2-6 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу його представник надав такі документи:
- копію договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 (а.с. 10-11), де у п. 3.1 сторони погодили, що вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, але встановлюється сторонами у розмірі 2000 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Згідно з п 3.3 договору, факт надання адвокатом правової допомоги підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат.
- копію Додаткової угоди №2 договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладеної 29.12.2025 (а.с.12), у якій сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.12.2026;
- копію акта про отримання правової допомоги від 119.02.2026 (а.с.42), який містить перелік наданих послуг, обсяг витраченого часу, вартість однієї години роботи, а також загальну вартість послуг у розмірі 10500 грн;
- копію рахунку №19.02.2026-47 від 19.02.2026 (а.с. 47) на суму 10500 грн;
- копію платіжної інструкції № 310780 від 19.02.2026 (а.с.46) на суму 10500 грн з призначенням платежу: "оплата за правничу допомогу згідно рахунку 19.02.2026-47 від 19.02.2026 Р договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 ";
- копію довіреності від 29.12.2025 (а.с. 9) та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 18.07.2019 серія КС №809610 (а.с.23).
На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу його представник надав такі документи:
- копію ордеру від 27.02.2026 серія АВ №1277350 (а.с.74);
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 28.04.2023 серія ВН №001028 (а.с.74);
- копію договору про надання правової допомоги №б/н від 25.02.2026 (а.с. 75-76), де у п.4.1. сторони погодили, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у погодженому сторонами розмірі, у фіксованій сумі - 8000 грн, сплаченій одночасно з підписанням договору. Сума гонорару сплачується одноразово незалежно від об`єму роботи і тривалості розгляду справи;
- копію квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 26.02.2026 на суму 8000 грн (а.с.77).
Беручи до уваги доводи представників сторін щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу один одного, суд зазначає таке.
Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 вбачається, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зробила висновок про те, що: "витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини друга статті 137 ЦПК України). При прийнятті рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу слід керуватися такими критеріями: дійсність витрат, необхідність витрат, розумність розміру витрат, співмірність витрат».
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Судом встановлено, що фактично правнича допомога представника позивача - адвоката Пархомчука С. В. полягала у підготовці та поданні до суду позовної заяви, складанні відповіді на відзив. Водночас правнича допомога представника відповідача - адвоката Довганя О. О. полягала у поданні до суду клопотання про передачу справи за підсудністю, складанні відзиву на позовну заяву, заперечення (на відповідь на відзив) та клопотання про відкладення розгляду справи.
Визначаючи заявлені до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу, оцінюючи характер правової допомоги (послуги) у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатами часу, обсягу наданих послуг та значенню справи для сторін, ціни позову, суд вважає, що характер спірних відносин у справі не є складним, судова практика у цій категорії справ є сталою. При цьому суд враховує, що справа, що розглядається для представників сторін є типовою, не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні, не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, не характеризується наявністю виключної правової проблеми та містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування, а тому суд вважає необхідним компенсувати позивачу понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн, а відповідачу- в сумі 2 000 грн. Саме такий розмір відповідатиме критеріям реальності й розумності витрат на правову допомогу, а також обсягу фактично витраченого адвокатами часу.
З огляду на це, остаточному стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише різниця цих витрат, яка становить 2 000 грн (4 000 грн ? 2 000 грн). При цьому позивач звільняється від обов`язку окремо сплачувати відповідачу його частину витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, 665,60 грн (3600 х 2662,40 / 14400 = 665,60 грн).
На підставі викладеного, керуючись ст. 59 Конституції України, п. 4, 6, 9 ч.1 ст.1, п.1, 6 ч.1 ст.19, ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст.3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.18 Закону України "Про електронні довірчі послуги", ст.207, 512, 514, 516, 526, 530, 599, 610-612, 625, 626, 628, 629, 639, 1048-1050, 1054, 1055, 1056-1, 1077 ЦК України, ст.4, 12, 13, 19, 76-81, 133, 137, 141, 223, 247, 263- 265 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов представника позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФК КЕШ ТУ ГОУ"- Пархомчука Сергія Валерійовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФК КЕШ ТУ ГОУ", ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 42228158, місцезнаходження якого: вул.Кирилівська, 82, офіс 7, м.Київ, 04080, заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №147381 від 23.08.2020 в розмірі 3600 грн (три тисячі шістсот гривень), з яких: 3000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 600 грн - прострочена заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФК КЕШ ТУ ГОУ", ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 42228158, місцезнаходження якого: вул.Кирилівська, 82, офіс 7, м.Київ, 04080, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 665,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн, а всього разом 2665,60 грн (дві тисячі шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок).  
Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя: