| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/28155/25 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача: Собківа Я.М., 
суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕЙМДЕВ" до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕЙМДЕВ" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України, в якому просило визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію від 07.05.2025 № 2499/ІПК/99-00-21-02-02.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року позов задоволено.
В апеляційній скарзі Державна податкова служба України, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на більш тривалий, розумний термін, у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
02 лютого 2026 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "ГЕЙМДЕВ" є платником податку на прибуток підприємств на загальних підставах та отримує дохід від провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор казино в мережі інтернет.
22.04.2025 позивач звернувся до відповідача, у порядку встановленому ст. 52 ПК України, зі зверненням про отримання індивідуальної податкової консультації.
ТОВ "ГЕЙМДЕВ" просило надати індивідуальну податкову консультацію щодо наступних питань: 
1. Чи правильно Товариство розуміє, що податок на прибуток підприємств за ставкою, передбаченою п. 136.1 ст. 136 ПК України, не сплачується зі сплаченого за ставками, визначеними в підпунктах 136.4.1, 136.4.2 ст. 136 ПК України, податку на дохід? 
2. Чи правильно Товариство розуміє, що сплачений за передбаченими п. 141.5 ст. 141 ПК України правилами, податок на дохід за ставками, визначеними в підпунктах 136.4.1, 136.4.2 ст. 136 ПК України, не включаються до об`єкту оподаткування податком на прибуток підприємств за ставкою, передбаченою п.136.1 ст. 136 ПК України? 
3. Чи правильно Товариство розуміє, що сплачений за ставками, визначеними в підпунктах 136.4.1, 136.4.2 ст. 136 ПК України, податок на дохід враховується як витрати при визначенні об`єкту оподаткування податок на прибуток підприємств за ставкою, передбаченою п. 136.1 ст. 136 ПК України? 
4. Яким чином враховується сума сплаченого податку на дохід за ставками, визначеними в підпунктах 136.4.1, 136.4.2 ст. 136 ПК України при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток підприємств за ставкою, передбаченою п. 136.1 ст. 136 ПК України?
Державною податковою службою України за результатами розгляду запиту ТОВ "ГЕЙМДЕВ" про надання індивідуальної податкової консультації щодо оподаткування доходів суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність у сфері організації та проведення азартних ігор, керуючись ст. 52 ПК України було надано індивідуальну податкову консультацію від 07.05.2025 № 2499/ІПК/99-00-21-02-02. 
Не погоджуючись з наданою податковою консультацією, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п. 14.1.1721 п. 14.1 ст. 14 ПК України - індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.
Згідно з п. 52.1 ст. 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.
Звернення платників податків на отримання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі повинно містити:
найменування для юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові для фізичної особи, податкову адресу, а також номер засобу зв`язку та адресу електронної пошти, якщо такі наявні;
код згідно з ЄДРПОУ (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті);
зазначення, в чому полягає практична необхідність отримання податкової консультації;
підпис платника податків;
дату підписання звернення.
На звернення платника податків, що не відповідає вимогам, зазначеним у цьому пункті, податкова консультація не надається, а надсилається відповідь у порядку та строки, передбачені Законом України "Про звернення громадян".
Наказом ДФС від 25.04.2017 № 293 затверджено Порядок організації роботи органів доходів і зборів із надання індивідуальних податкових консультацій (далі - Порядок). Так, п. 3.1 підрозділу 3 розділу II Порядку встановлено, що з питань реєстрації звернень та їх попереднього аналізу в ГУ ДФС керуватись п.п. 1.1 - 1.6 підрозділу 1 розділу II цього Порядку.
Індивідуальна податкова консультація надається, зокрема, у разі дотримання платником податків вимог до форми звернення та відсутності обставин, визначених п.п. 1.5.3 п. 1.5 підрозділу 1 розділу II цього Порядку, структурним підрозділом ГУ ДФС готується проект індивідуальної податкової консультації, який погоджується з усіма зацікавленими структурними підрозділами та підписується керівництвом ГУ ДФС та/або уповноваженою особою (п.п. 3.2.1 п. 3.2 підрозділу 3 розділу II Порядку). Якщо звернення не відповідає вимогам, зазначеним у п. 52.1 ст. 52 глави 3 розділу II ПК України, податкова консультація не надається, а надсилається відповідь у порядку та строки, передбачені Законом України "Про звернення громадян".
Отже ПК України передбачає дві можливі дії контролюючого органу після отримання від платника податків звернення про надання індивідуальної податкової консультації, перша - надання контролюючим органом індивідуальної податкової консультації за зверненням платника податків, в порядку визначеному ПК України; друга - відмова у наданні податкової консультації у разі невідповідності заяви вимогам п. 52.1 ст. 52 ПК України, про що повідомляється заявник у порядку та строки визначені Законом України "Про звернення громадян".
Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2025 року позивач звернувся до контролюючого органу з проханням надати індивідуальну податкову консультацію щодо наступних питань: 
1. Чи правильно Товариство розуміє, що податок на прибуток підприємств за ставкою, передбаченою п. 136.1 ст. 136 ПК України, не сплачується зі сплаченого за ставками, визначеними в підпунктах 136.4.1, 136.4.2 ст. 136 ПК України, податку на дохід? 
2. Чи правильно Товариство розуміє, що сплачений за передбаченими п. 141.5 ст. 141 ПК України правилами, податок на дохід за ставками, визначеними в підпунктах 136.4.1, 136.4.2 ст. 136 ПК України, не включаються до об`єкту оподаткування податком на прибуток підприємств за ставкою, передбаченою п.136.1 ст. 136 ПК України? 
3. Чи правильно Товариство розуміє, що сплачений за ставками, визначеними в підпунктах 136.4.1, 136.4.2 ст. 136 ПК України, податок на дохід враховується як витрати при визначенні об`єкту оподаткування податок на прибуток підприємств за ставкою, передбаченою п. 136.1 ст. 136 ПК України? 
4. Яким чином враховується сума сплаченого податку на дохід за ставками, визначеними в підпунктах 136.4.1, 136.4.2 ст. 136 ПК України при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток підприємств за ставкою, передбаченою п. 136.1 ст. 136 ПК України?
07.05.2025 Державною податковою службою України надано податкову консультацію № 2499/ІПК/99-00-21-02-02.
Відповідач у вказаній податковій консультації, прийшовши до висновку, що на суб?єктів господарювання, які на підставі відповідної ліцензії здійснюють господарську діяльність у сфері організації та проведення азартних ігор, у тому числі з організації та проведення азартних ігор у мережі інтернет, покладається обов?язок із нарахування податку на прибуток підприємств відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 та п. 141.5 ст. 141 ПК України, з урахуванням положень п.п. 136.4.1, 136.4.2 п. 136.4 ст. 136 ПК України. 
Крім того, вказав, що про заповнення деяких рядків податкової декларації з податку на прибуток підприємств, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897, зазначив, що сума податку на прибуток за звітний (податковий) період відображається у рядку 17 Декларації за наведеною у ньому формулою. 
При цьому, платник податку на прибуток, який здійснює господарську діяльність у сфері організації та проведення азартних ігор, у рядку 17 Декларації враховує суму податку на прибуток, визначену у рядку 06 Декларації (за ставкою, передбаченою п. 136.1 ст. 136 ПК України), суму податку на дохід, отриманого від діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор, визначену у рядку 15 Декларації, а також суму податку на дохід, отриманого від організації та проведення азартних ігор у залах гральних автоматів, визначену у рядку 12 Декларації (за ставками, передбаченими підпунктами 136.4.1, 136.4.2 п. 136.4 ст. 136 ПК України)". 
Щодо даної відповіді, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу. 
Тобто, фінансовий результат до оподаткування визначається відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями ПК України (за наявності, та якщо підлягають застосуванню). 
Відповідно до п. 134.1.5 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є дохід організаторів азартних ігор, отриманий від діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор, крім доходу, отриманого від організації та проведення азартних ігор у залах гральних автоматів, зменшеного на суму виплачених виплат гравцю, що підлягає оподаткуванню згідно з п. 141.5 ст. 141 цього Кодексу. 
Особливості оподаткування доходу організаторів азартних ігор, отриманого від діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор, визначені п. 141.5 ст. 141 ПК України.
Підпунктом 141.5.1 п. 141.5 ст. 141 ПК України визначено, що суб`єкти, які здійснюють діяльність у сфері організації та проведення азартних ігор одночасно з податком на прибуток за ставкою, визначеною у п. 136.1 ст. 136 цього Кодексу, сплачують податок на дохід за ставками, визначеними у п.п. 136.4.1, 136.4.2 п. 136.4 ст. 136 цього Кодексу. 
Нарахований суб?єктом, що здійснює діяльність у сфері організації та проведення азартних ігор, податок на дохід за ставками, визначеними в п.п. 136.4.1, 136.4.2 п. 136.4 ст. 136 цього Кодексу, не є різницею та не зменшує фінансовий результат до оподаткування такого суб`єкта. 
Відповідно до п. 136.4.2. ст. 136 ПК України, під час провадження діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор одночасно із ставкою податку на прибуток, визначеною у п. 136.1 цієї статті, ставка податку на дохід встановлюється у розмірі 18 відсотків від доходу, отриманого від діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор, крім доходу, отриманого від організації та проведення азартних ігор у залах гральних автоматів, зменшеного на суму виплачених виплат гравцю. 
Таким чином, організатори азартних ігор сплачують податок на дохід за ставками, визначеними в п.п. 136.4.1,136.4.2 п. 136.4 ст. 136 ПК України. 
Водночас, сума сплаченого податку на дохід не є податковою різницею, у зв`язку із чим не використовується для коригування (не зменшує та не збільшує) фінансового результату до оподаткування згідно положень ПК України. 
Водночас, як зазначалось, згідно п.п. 134.11. ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу. 
Тобто, фінансовий результат до оподаткування, першочергово визначається у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку і лише потім коригується на різниці, якщо вони застосовуються. 
Відповідно до Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) (Додатку 1 до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності"), фінансовим результатом до оподаткування є прибуток або збиток. 
Згідно п. 8 розділу І Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", у звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період. 
Відповідно до вимог п. 3 розділу І Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", прибуток - сума, на яку доходи перевищують пов`язані з ними витрати.
Фактично, фінансовий результат до оподаткування в бухгалтерському обліку формується шляхом визначення різниці між доходами та витратами. Тобто витрати зменшують фінансовий результат до оподаткування при визначенні фінансового результату до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку. 
Відповідно до п. 18 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (далі - "ПСБО 16"), яке визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності, до адміністративних витрат відносяться загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, в тому числі, податки, збори та інші передбачені законодавством обов`язкові платежі (крім податків, зборів та обов`язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг). 
Також, згідно з п. 30 ПСБО 16, податки на прибуток визнаються витратами згідно з Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 17 "Податок на прибуток". 
Відповідно до п. 4 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 17 "Податок на прибуток", поточний податок на прибуток і відстрочений податок на прибуток (відстрочені податкові зобов`язання, відстрочені податкові активи) визнаються витратами або доходом у звіті про фінансові результати, крім податку на прибуток, що нарахований внаслідок: дооцінки активів та інших господарських операцій, які відповідно до Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку відображаються збільшенням власного капіталу; об`єднання підприємств шляхом придбання. 
Отже, податки та інші обов`язкові платежі (в тому числі податок на прибуток та його складові частини) є витратами підприємства. 
Таким чином, податок на дохід, сплачений за ставками, визначеними в п.п. 136.4.1,136.4.2 п. 136.4 ст. 136 ПК України є витратами, які враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування (зменшуючи його) згідно вимог національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку. 
Відповідно, податок на дохід, сплачений за ставками, визначеними в п.п. 136.4.1, 136.4.2 п. 136.4 ст. 136 ПК України не включаються до об`єкту оподаткування податку на прибуток підприємств та не оподатковуються ним. 
ПК України прямо не забороняє віднесення суми сплаченого податку на дохід від букмекерської діяльності, азартних ігор до витрат, а Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" навпаки - передбачає можливість віднесення суми сплаченого податку на дохід від букмекерської діяльності, азартних ігор до витрат товариства. 
Отже, відповідно до положень ПК України дохід від букмекерської діяльності та азартних ігор формально включається до складу податку на прибуток, однак для цього виду діяльності передбачені особливі правила оподаткування, які стосуються об`єкта оподаткування, бази та ставки податку, що відрізняються від стандартного податку на прибуток. 
Так само у ПК України встановлено, що податок на дохід за ставками, визначеними у п.п. 136.4.1, 136.4.2, п. 136.4 ст. 136 цього Кодексу, не є різницею та не зменшує фінансовий результат до оподаткування такого суб`єкта, що було у повному обсязі дотримане товариством. 
При цьому, товариством в бухгалтерському та податковому обліку податок на дохід від букмекерської діяльності, азартних ігор (у тому числі казино), крім доходу, отриманого від азартних ігор з використанням гральних автоматів, за звітний (податковий) період, не обліковувався як різниця та не зменшувався фінансовий результат саме за різницями. Фінансовий результат зменшувався саме за рахунок віднесення цього податку до складу витрат, як то передбачено Положеннями (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати". 
Також колегія суддів вважає за доцільним звернути увагу, що не визнання сум сплачених податків витратами підприємства призводило би до того, що суми сплаченого до бюджету податку включались би до об`єкту оподаткування податком на прибуток. 
Тобто, нарахування податкових зобов`язань відбувалось би на суму сплачених податкових зобов`язань, що є неправомірним. Об`єктом оподаткування податком на прибуток був би уже сплачений до бюджету податок на дохід за ставками, визначеними в п.п. 136.4.1, 136.4.2 п. 136.4 ст. 136 ПК України.
При наданні неякісної та/або незаконної податкової консультації контролюючий орган порушує право платника податків на отримання інформації про практичне застосування норм законодавства та позбавляє права, передбаченого п. 53.1 ст. 53 ПК України у вигляді отримання консультації, яка могла б дозволити платнику податків застосовувати норму податкового законодавства певним чином без ризику притягнення до відповідальності, а також вирішити проблемні питання, які виникли при застосуванні податкового законодавства. Це означає, що податкова консультація, яка містить цитування нормативно-правових актів, однак не містить чітких висновків або рекомендацій щодо їх застосування для конкретного платника у певних обставинах, не виконує своє головне завдання. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 804/8131/16. 
Податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання й повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.
Отже, індивідуальна податкова консультація, як методична й практична допомога платнику при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо): 1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності; 2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана; 3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування; 4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.
Обов`язковими ж складовими письмової податкової консультації є опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 03.12.2020 у справі № 805/112/16-а та від 13.08.2021 у справі № 816/1510/16.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з оскаржуваної консультації слідує, що в ній не викладено опису всіх питань, що поставлені платником, а також не зазначено порядок застосування норм податкового законодавства з урахуванням фактичних обставин. Зміст податкової консультації фактично зведений до цитування положень ПК України, що не є роз`ясненням поставлених питань, з огляду на що оскаржувана податкова консультація підлягає скасуванню, оскільки не містить опису всіх питань, які порушені платником, та чітких відповідей на поставлені запитання.
Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. 
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення. 
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Сорочко Є.О.

Суддя Чаку Є.В.