ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
18.08.2026 | Справа №607/11049/26 Провадження №2/607/5380/2026

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:
головуючої судді Марциновської І.В.,
за участю секретаря судового засідання Ментух І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:
І. Описова частина

1. Стислий виклад позиції позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (далі – ТОВ «Він Фінанс») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.05.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі – ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 уклали електронний договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № 861814 (далі – Договір № 861814). 
За умовами Договору № 861814 відповідачу надано кредит у сумі 4000 грн на строк 30 днів. Визначено процентну ставку у розмірі 1,80% від суми кредиту за 1 день користування кредитом.
ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання за Договором № 861814 у повному обсязі. 
12.04.2018 ТОВ «Авентус Україна» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі – ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») уклали договір факторингу № 1, за умовами якого до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшло право вимоги до відповідача за Договором № 861814.
25.07.2024 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» змінило найменування на ТОВ «Він Фінанс».
Відповідач покладені Договором № 861814 зобов`язання належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 15.05.2026 наявна заборгованість у загальному розмірі 18302,52 грн, а саме: тіло кредиту – 4000 грн; проценти за користування кредитом – 8424 грн; пеня – 2000 грн; три відсотки річних, нараховані на суму заборгованості – 1173,68 грн; інфляційні нарахування – 2704,84 грн.
Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь указану заборгованість.

2. Стислий виклад заперечень відповідача
Відповідач не скористався наданим ст. 174, 178 ЦПК України правом та відзив із запереченнями проти позову до суду не подав.

3. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
20.05.2026 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання у справі та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

4. Процедура та позиції сторін у судовому засіданні
18.08.2026 у судове засідання уповноважений представник позивача ТОВ «Він Фінанс» не з`явився. У позовній заяві просив позов задовольнити та розгляд справи здійснювати без його участі. Не заперечував проти здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. 
18.08.2026 у судове засідання відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, повторно не з`явився без повідомлення про причини неявки. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд дійшов переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення).
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини, встановлені судом, та докази на їх підтвердження
09.05.2019 ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали електронний договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № 861814, невід`ємними частинами якого є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, та Графік платежів.
Договір підписано кредитодавцем шляхом накладення аналогу власноручного підпису та позичальником електронним підписом. 
Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в сумі 4000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою (п. 1.1 Договору № 861814).
Позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором (п. 1.2 Договору № 861814).
Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування позикою: знижена процентна ставка становить 0,01% від суми позики за кожен день користування позикою (3,65% річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору; стандартна процента ставка становить 1,80% від суми позики за кожний день користування позикою (657,00% річних) (п. 1.3, 1.3.1, 1.3.2 Договору № 861814).
Позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом (п. 1.5 Договору № 861814).
Нарахування процентів за Договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики (відправки грошових коштів на банківський картковий рахунок) в межах строку надання Позики, визначеного у пункті 1.2. цього Договору, за виключенням дати повернення Позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у Графіку платежів (Додаток 1 до цього Договору) (п. 3.2 Договору № 861814).
Умови застосування зниженої процентної ставки – дотримання клієнтом терміну повного повернення Позики, зазначеного у Графіку платежів, недопущення прострочення виконання зобов`язання більше 3 (трьох) календарних днів. У разі недотримання умов застосування зниженої процентної ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах пункту 3.2., але за стандартною процентною ставкою (п. 3.3, 3.4 Договору № 861814).
У випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі та у встановлений строк, Клієнт має право ініціювати продовження строку користування Позикою та зміну дати повернення Позики шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів та у разі наявності - неустойки (штрафів та пені). Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, штрафів та пені, заява Клієнта про продовження строку користування Позикою вважається поданою. Після вчинення Клієнтом дій згідно з п. 1.6. цього Договору, та у разі якщо залишок суми Позики складає не менше ніж 400 (чотириста) гривень, Товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування Позикою. Новий строк користування Позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення Клієнтом дій згідно з п. 1.6. цього Договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення Позики відображається у Особистому кабінеті Клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою (п. 1.6, 1.7 Договору № 861814).
Відповідно до розділу 4 Договору № 861814 у випадку прострочення повернення суми позики клієнт зобов`язаний сплатити товариству неустойку: 
- пеню в розмірі 3% від суми позики за кожний день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення: 
- на 4 (четвертий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 150 грн; 
- на 30 (тридцятий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн; 
- на 90 (дев`яностий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн.
Штрафи та пеня за Договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення Клієнтом зобов`язань за цим Договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної Клієнтом за цим Договором, і становить 2000 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Авентус Україна», за Договором № 861814 виникла заборгованість у загальному розмірі 14424 грн, а саме: тіло кредиту – 4000 грн; проценти за користування кредитом – 8424 грн; пеня – 2000 грн.
12.04.2018 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» уклали договір факторингу № 1, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1 Договору факторингу № 1).
12.04.2018 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» уклали додаткові угоди до Договору факторингу № 1, умовами яких визначено строк кредитування та фінансування Договору факторингу.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог № 25 від 12.09.2019 до договору факторингу № 1 від 12.04.2018 від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшло право грошової вимоги у сумі 6160 грн за кредитним договором № 861814, боржником у якому є відповідач.
Указаний реєстр підписано клієнтом та фактором та містить їхні печатки.
25.07.2024 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» змінило найменування на ТОВ «Він Фінанс».
Відповідно до інформації АТ КБ «ПриватБанк», наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ). 09.05.2019 на дану банківську картку надійшли грошові кошти у сумі 4000 грн.

2. Норми права, які застосував суд
Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі за текстом – Закон), згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).

3. Оцінка доказів та мотиви, з яких виходить суд
Суд встановив, що відповідно до наведених вище положень законодавства ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № 861814 від 09.05.2019. Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору та договір підписано його сторонами, у тому числі відповідачем електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора.
Відтак у сторін Договору № 861814 відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору.
Позивач довів суду, що ТОВ «Авентус Україна» виконало умови Договору № 861814 та надало відповідачу кредит у сумі 4000 грн.
Однак відповідач покладені Договором № 861814 зобов`язання не виконав, прострочив повернення кредитних коштів. Докази зворотного суду не надано. Також відповідач не спростував розрахунок суми заборгованості, заявленої позивачем до стягнення.
Щодо заборгованості за процентами та стягнення пені суд зазначає таке
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13 та від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наведене дає підстави дійти висновку, що протягом дії договірних відносин розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Як зазначив суд вище, умовами Договору № 861814 визначено, що кредит надається на строк 30 днів.
Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору.
Відповідно до графіку платежів до Договору № 861814 дата повернення кредиту – 08.06.2019. Відтак передбачені ч. 1 ст. 1048 ЦК України проценти за користування кредитом можуть бути нараховані лише включно до 08.06.2019.
Нарахування процентів за користування кредитними коштами в період після 09.05.2019 здійснено поза межами узгодженого сторонами Договору № 861814 строку кредитування.
Також відсутні підстави вважати, що у даному випадку мало місце передбачене розділом 1 Договору № 861814 продовження строку кредитування. Докази вчинення сторонами дій, спрямованих на продовження строку дії договору, передбачених п. 1.6, 1.7 Договору № 861814,суду не надано.
Суд враховує, що відповідно до п. 3.3, 3.4 Договору № 861814 застосування зниженої процентної ставки було обумовлено, зокрема, дотриманням клієнтом строку повного повернення позики та недопущенням прострочення виконання зобов`язання більше трьох календарних днів. Оскільки відповідач не повернув позику у встановлений договором строк, умови застосування зниженої процентної ставки не були дотримані, у зв`язку з чим проценти підлягають визначенню за стандартною процентною ставкою, передбаченою п. 1.3.2 Договору.
За період з 09.05.2019 до 08.06.2019 розмір нарахованих процентів за користування кредитом становить 2160 грн (4000 грн (сума кредиту) х 1,80% х 30 днів = 2160 грн).
Також, як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості, пеня у сумі 2000 грн нарахована позивачем у період з 09.06.2019 до 23.02.2022, тобто поза межами строку кредитування.
Ураховуючи положення наведених вище норм закону та позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку, що нарахування пені у цей період є неправомірним.
Відтак розмір заборгованості відповідача заДоговором № 861814 становить 6160 грн (4000 грн (тіло кредиту) + 2160 грн (проценти за користування кредитом) = 6160 грн).
Також позивач довів, що унаслідок укладення зазначеного договору факторингу кредитором з правом вимоги до відповідача за Договором № 861814 станом на теперішній час є ТОВ «Він Фінанс».
Щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань суд зазначає таке
У частині другій статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як зазначив суд вище, строк повернення кредиту за Договором № 861814 настав 08.06.2019, а тому з 09.06.2019 у відповідача виникло прострочення виконання грошового зобов`язання.
Правовим наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є, зокрема, застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Разом з тим при визначенні періоду, за який можуть бути стягнуті три проценти річних та інфляційні втрати, суд враховує спеціальні приписи законодавства, що регулювали правовідносини за договором про споживчий кредит.
У постанові Верховного Суду від 03.06.2026 у справі № 757/8409/22-ц суд зауважив, що у пункті 6 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону № 591-IX від 13.05.2020 передбачено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. 
З урахуванням зазначеного стягненню підлягають три відсотки річних, нараховані на суму заборгованості 6160 грн, та інфляційні нарахування за період з 09.06.2019 до 29.02.2020.
Розмір нарахованих трьох відсотків річних становить 134,60 грн (6160 грн (розмір заборгованості за договором) х 3% х 266 днів (з 09.06.2019 до 29.02.2020) = 134,60 грн).
При розрахунку інфляційних втрат суд застосовує офіційні індекси споживчих цін за відповідні місяці.
За офіційними даними сукупний індекс інфляції за період з 09.06.2019 до 29.02.2020 на суму 6160 грн становив 99,791% (99,50% х 99,40% х 99,70% х 100,70% х 100,10% х 99,80% х 100,20% х 99,70% = 99,791%).
Розмір інфляційних нарахувань становить: 6160 грн (розмір заборгованості за договором) х 99,791% (сукупний індекс інфляції) / 100% – 6160 грн (розмір заборгованості за договором) = – 12,88 грн.

ІІІ. Висновки суду щодо заявлених вимог
З урахуванням викладеного суд встановив порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Він Фінанс» заборгованості за договором про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № 861814 від 09.05.2019 у сумі 6294,60 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 4000 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом – 2160 грн; три відсотки річних, нараховані на суму заборгованості – 134,60 грн.
Вимоги про стягнення пені у сумі 2000 грн та інфляційних втрат у сумі 2704,84 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

IV. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 861814 від 08.05.2026. 
Позов задоволено частково у сумі 6294,60 грн, що становить 34,39% від заявленої суми.
Судовий збір у сумі 915,60 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судовий збір у сумі 1719,50 грн (65,61% від заявленої суми) слід покласти на позивача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають
розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З договору про надання правової (правничої) допомоги № 33 від 22.03.2024 встановлено, що адвокатське бюро «Анастасії Міньковської» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» дійшли згоди, що клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Згідно з п. 4.1, 4.4 договору загальна вартість послуг, що надається адвокатським бюро, складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у п. 4.7 даного договору. Юридичну допомогу, що надається адвокатським бюро, клієнт оплачує в гривнях, шляхом переказу суми, вказаної в рахунку-фактурі. За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським бюро юридичної допомоги та її вартість.
22.03.2024 адвокатське бюро «Анастасії Міньковської» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» уклали додаткову угоду до договору про надання правової (правничої) допомоги № 33 від 22.03.2024, за умовами якої адвокатське бюро «Анастасії Міньковської» зобов`язалося здійснити представництво інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 .
При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. 
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18. 
Відповідно до детального опису робіт та акта про надання юридичної допомоги від 08.05.2026 сторони засвідчують, що виконавець надав, а клієнт отримав таку послугу: складання позовної заяви – вартість 5000 грн. 
Суд враховує, що відповідач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, оскільки розгляд справи здійснювався шляхом постановлення заочного рішення. 
Разом з тим суд приймає до уваги незначну складність та характер даної справи, сталу судову практику з розгляду справ даної категорії, невеликий обсяг наданих суду доказів, відсутність значної кількості процесуальних документів, поданих під час розгляду даної справи, та відсутність представника позивача у судових засіданнях під час розгляду справи.
При цьому при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
З урахуванням викладеного суд вважає, що витрати на правничу допомогу у сумі 4000 грн, які позивач поніс у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами, а також відповідають критеріям співмірності, реальності та справедливості. 
Ураховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у сумі 1719,50 грн. Витрати у сумі 3280,50 грн необхідно покласти на позивача.
Керуючись ст. 4, 13, 76-81, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280, 282-284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» заборгованість за договором про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № 861814 від 09.05.2019 у сумі 6294 (шість тисяч двісті дев`яносто чотири) гривні 60 копійок.
У іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» судові витрати у виді судового збору у сумі 915 (дев`ятсот п`ятнадцять) гривень 60 копійок та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1719 (одна тисяча сімсот дев`ятнадцять) гривень 50 копійок. 
Судовий збір у сумі 1746 (одна тисяча сімсот сорок шість) гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3280 (три тисячі двісті вісімдесят) гривень 50 копійок покласти на позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс».
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38750239.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя | І. В. Марциновська

Повне судове рішення складене 24.08.2026.