ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2026 року | м. Полтава | Справа № 440/4255/26

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вигідна Покупка" до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, - 
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Вигідна Покупка" (надалі по тексту - ТОВ "Вигідна покупка", позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київської митниці (надалі по тексту - відповідач), відповідно до якої просить визнати протиправним і скасувати Рішення Київської митниці від 20.03.2026 № №UA100000/2026/000097/1 про коригування митної вартості товарів.
Позовні вимоги позивач обґрунтував посиланням на протиправність оспорюваного рішення, оскільки для митного оформлення товару митному органу були надані усі необхідні документи, що підтверджують заявлену декларантом митну вартість такого товару. На переконання позивача, рішення митниці про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим, оскільки митним органом не наведено підстав, що у достатній мірі свідчили б про свідоме заниження декларантом митної вартості. 
Так, митному органу на підтвердження витрат на транспортування надано наступні документи: Довідка про транспортно-експедиційні витрати та відсутність страхування вантажу від 12.03.2026 б/н, договір про надання транспортно-експедиторських послуг від 01.06.2024 № 11335495/AK, заявку на транспортно-експедиторське обслуговування вантажу від 28.02.2026 №655, інвойс від експедитора – компанії Denan Group sp. Z O.O. №1/03/2026 від 01.03.2026. Згідно пункту 6 частини 2 статті 53 МК України документами, що підтверджують митну вартість товарів є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. При цьому, перелік транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, наведений у розділі ІІІ Правил №599 не є вичерпним. Надана відповідачу довідка про транспортні витрати повністю узгоджується з отриманими відповідачем на його запит первинними документами - заявкою на транспортно-експедиторське обслуговування вантажу від 28.02.2026 №655 та інвойс від експедитора – компанії Denan Group sp. Z O.O. №1/03/2026 від 01.03.2026. Натомість зазначені заявка та інвойс відповідачем проігноровані та жодної оцінки в оскаржуваному рішенні не отримали.
Також наголошено, що оформлення коносамента не є необхідним, а належним підтвердженням перевезення виступає будь-який транспортний документ, зокрема Sea Waybill, який і був наданий декларантом. При цьому, як вже зазначалось, на умовах поставки CFR Gdansk витрати на перевезення товарів морем до порту Гданськ включені продавцем до ціни товарів, а отже, у митниці відсутні правові підстави для витребування морських транспортних документів, що стосуються цієї частини маршруту. 
Крім того, акцентовано, що декларантом до митного оформлення надано договір про надання транспортно-експедиторських послуг від 01.06.2024 № 11335495/AK, укладений між ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» (Клієнт) та DENAN GROUP Sp.z.o.o (Експедитор), відповідно до умов якого Експедитор зобов`язується за плату за дорученням та за рахунок Клієнта надати транспортно-експедиторські послуги щодо організації перевезень вантажів до місця розвантаження, вказаного Клієнтом, морським, автомобільним або іншим транспортом, а також додаткові послуги, необхідні для організації перевезення вантажів (пункт 1.1 Договору № 11335495/AK). При наданні послуг Експедитор діє та укладає договори з третіми особами за рахунок і в інтересах Клієнта від свого імені (пункт 1.4. Договору № 11335495/AK). Таким чином, Експедитор організовує міжнародне перевезення в тому числі залучаючи інших суб`єктів господарювання, з якими Позивач не має договірних відносин. Отже, залучення експедитором до здійснення перевезення автомобільним транспортом за міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) від 12.03.2026 б/н третіх осіб перебуває в межах договірних відносин за договором про надання транспортно-експедиторських послуг від 01.06.2024 № 11335495/AK.
В свою чергу, до листа ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» від 19.03.2026 за Вих. № 9002346/1 додано платіжну інструкція від 05.02.2026 №1181JBKLQ2 Як вбачається із зазначеної вище платіжної інструкції, остання містить посилання на договір поставки від 08.10.2025 № SUP-969L та містить суму оплати у розмірі 78 686,28 доларів США, яка відповідає вартості товарів, зазначеній у інвойсі від 28.11.2025 № YGS-2401236026. Чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи специфікацію в банківському платіжному документі. Тобто, у платіжній інструкції у графі «Призначення платежу» передбачено саме посилання на договір (контракт), за яких платник здійснює оплату. При цьому, сама по собі відсутність чи наявність у банківських документах посилання на інвойс, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 59-70/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що під час митного оформлення встановлено, що документи, які підтверджують заявлену митну вартість та на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності, а тому у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення позивачем митної вартості товарів.
Так, для підтвердження витрат на транспортування товару на умовах поставки згідно з Інкотермс CFR - Gdansk (Польща) декларантом надано: автотранспортну накладну CMR від 12.03.2026 б/н; довідку про транспортні витрати від 12.03.2026 б/н; договір про надання транспортно-експедиторських послуг від 01.06.2024 № 11335495/AK (далі – Договір), укладений між ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» (Клієнт) та компанією «Denan Group sp. Z O.O.» (Експедитор). Проте, не надання заявки, яка є невід`ємною частиною Договору, та яка передбачена умовами вказаного Договору (п. 2.1), а також рахунка про надання транспортно-експедиційних послуг, не дає можливості упевнитись в повноті наданих перевізником послуг та понесених при цьому витрат. Довідка про транспортні витрати не відноситься до первинних документів та її ведення не передбачено чинним законодавством. Отже, довідка про транспортні витрати, з урахуванням з п. 44.1 Податкового кодексу України, не може бути належним, самостійним та виключно єдиним документом, що підтверджує витрати на перевезення товарів, оскільки не є первинним документом в розумінні ч. 2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;
Відповідно до CMR від 12.03.2026 б/н доставка оцінюваних товарів здійснювалась морським перевезенням з порту Китаю до Гданська (Польща) та автомобільним транспортом з Польщі до України. Проте, декларантом не надано коносамент – документ, який містить в собі інформацію про умови доставки вантажу через морські шляхи. Наданий коносамент від 15.01.2026 № 143562077309 суперечить вимогам Конвенцій ООН (2008, 1978р.) щодо заповнення граф коносаменту. Відповідно до положень міжнародного законодавства коносамент – це документ, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, засвідчує прийняття вантажу до перевезення, підтверджує укладання договору перевезення, підписується капітаном судна або іншими представниками, що підтверджує факт передачі вантажу для перевезення. Таким чином, поданий до митного оформлення коносамент від 15.01.2026 № 143562077309 без підпису капітана судна або іншого представника перевізника не може підтверджувати факт прийняття вантажу до перевезення. У зв`язку з чим можна дійти висновку, що декларантом до митного оформлення не надано належного транспортного (перевізного) документа (MASTER BILL OF LADING), на підставі якого здійснювався морський фрахт.
До перевезення заявленого до митного оформлення вантажу залучені треті особи, але документи від безпосередніх перевізників автомобільним транспортом до митного оформлення не надані. Підприємство, яке надало документи для підтвердження транспортних витрат має ідентифікуватись з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваного товару. Всупереч зазначеному в листі ТОВ «Вигідна покупка» від 20.03.2026 № 9002346/1 Товариством зазначено, що не володіє документами, які підтверджують витрати експедитора (рахунки, накладні тощо). Водночас, відповідач зазначає про наступне. Пунктом 3.1.16 договору від 01.06.2024 № 11335495/AK, укладеного між ТОВ «Вигідна покупка» (Клієнт) та «DENAN GROUP Sp.z.o.o (Експедитор)», в обов`язки Експедитора входить: «На запит Клієнта надає документи по взаємовідносинах з третіми особами, що залучаються ним до надання послуг (копії рахунків, ТТН та інших документів)». Таким чином, транспортні витрати та витрати на розвантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів у зв`язку з їх доставкою до кордону з Україною не підтверджена документально від компаній «FFC KATRIN Ltd», «Uni Logistics sp.z.o.o.», які зазначені уповноваженими особами на таке перевезення, що мають відповідні повноваження.
Надана декларантом платіжна інструкція від 05.02.2026 № 1181JBKLQ2 за формою та змістом не відповідають вимогам Постанови Нацбанку №216, зокрема відсутнє посилання на інвойс/специфікацію, згідно якого проводиться оплата, наявні платіжні реквізити не відповідають реквізитам, зазначеним в розділі 15 Контракту, не завірена підписом відповідальних осіб. Отже, надана платіжна інструкція від 05.02.2026 № 1181JBKLQ2 не стосується оплати оцінюваного товару за рахунком продавця. Таким чином, у митного органу відсутні відомості щодо ціни, яка сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.
Згідно з даними сайту searates.com контейнер прибув у порт Гданська 10.03.2026, проте відповідно до CMR від 12.03.2026 б/н відвантаження відбулось 12.03.2026. Разом з тим, декларантом не надано числових значень витрат на зберігання вантажу у Гданську. Крім того, надана копія митної декларації країни Польща від 12.03.2026 № 26PL322010NS91JAM5 є транзитною митною декларацією форми Т1 та не містить даних щодо ціни товару. Отже, наданий документ прийнятий до уваги митним органом, але він не став підставою для підтвердження ціни товару.
Виходячи з викладеного, митним органом самостійно визначена митна вартість товарів за резервним методом. 
У відповіді на відзив представник позивача, наполягаючи на раніше наведених аргументах, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі /а.с.110-113/.
Ухвалою суду від 07 травня 2026 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у справі №440/4255/26.
У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача, наголошуючи на раніше наведених твердженнях, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі /а.с. 118-120/.
Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (надалі також - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. 
За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини. 
08.10.2025 між ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» (Покупець) та YIWU JIAYOU TRADE CO., LTD. (Китай) (Постачальник) укладено договір поставки № SUP-969L (надалі по тексту - договір поставки) за умовами якого Постачальник зобов`язується продати, а Покупець зобов`язується придбати товар у відповідності до специфікації (-ій) в порядку та на умовах, передбачених цим Договором. Умови постави визначаються в Специфікації згідно Інкотермс 2020 з урахуванням особливостей, передбачених цим Договором. Найменування, кількість, ціна за одиницю, базисні умови поставки та інші умови поставки визначаються сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2 Договору поставки). Умови постави визначаються в Специфікації згідно Інкотермс 2020 з урахуванням особливостей, передбачених цим Договором (пункт 4.2 Договору поставки) /зв.а.с. 16-19/.
Специфікацією від 22.11.2025 № 48 визначені умови поставки CFR GDANSK. На виконання зазначеного вище договору на адресу позивача з Китаю надійшли наступні товари:
Товар 1 - прилади електронагрівальні перукарські: - «Плойка д/волосся керам.кругла із зажим в кількості 4992 шт. Торговельна марка Safi, Вирівнювач-плойка д/уклад.волос.керам в кількості 4008 шт. Торговельна марка Safi»;
Товар 2 - Рукавички просочені гумою: «Рукавички роб.поліест.з покр.Sungardenарт. в кількості 99792 пар Торговельна марка Sungarden»;
Товар 3 - Ганчірки для прибирання трикотажні: «Серветка кух. Bavo з петел. мікрофібра в кількості 10080 шт. Торговельна марка Bavo»;
Товар 4 - Взуття на підошві з пластмасовим верхом: «В`єтнамки жіночі з принт.розм.в асорт. в кількості 25020 пар. Торговельна марка Safi» /а.с.20/.
З метою митного оформлення товару Київській митниці уповноваженим представником Позивача подано митну декларацію від 17.03.2026 №26UA100190257881U0 /а.с. 22-24/.
На підтвердження розміру митної вартості відповідачу були надані документи, зазначені в графі 44 митної декларації, перелік яких також міститься у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме:
Пакувальний лист від 28.11.2025;
Інвойс від 28.11.2025 № YGS-2401236026;
Міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) від 12.03.2026 б/н;
Транзитна декларація від 12.03.2026 №26PL322010NS91JAM5;
Довідка про транспортнo-експедиційні витрати та відсутність страхування вантажу від 12.03.2026 б/н;
Специфікація від 22.11.2025 № 48;
Договір поставки від 08.10.2025 № SUP-969L;
Договір про надання транспортно-експедиторських послуг від 01.06.2024 № 11335495/AK.
В графі 12 митної декларації від 17.03.2026 №26UA100190257881U0 декларантом заявлено митну вартість зазначених вище товарів, розраховану у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 57 та статті 58 Митного кодексу України (далі – МК України) за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Заявлена у вказаній митній декларації митна вартість товарів в гривнях за курсом Національного банку України на день подання декларацій (44,0803 за 1 долар США) склала 3590811,71 грн, в тому числі – 3468514,828 грн (44,0803 доларів США *78686,28 доларів США) - ціна товару, та витрати на транспортування за межами митної території України в розмірі 122296,88 грн.
По вищезазначеній ЕМД спрацювала система аналізу ризиків, а саме:
105-2: здійснення контролю правильностi визначення митної вартостi товарiв.
106-2: витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів. По наступних товарах можливе заниження митної вартості товару.
У зв`язку з чим відповідач в електронному повідомленні декларанту повідомив, що «під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом з митною декларацією (далі – МД) № 26UA100190257881U0 документів встановлено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари». В електронному повідомленні митним органом викладено вимогу про необхідність надання наступних додаткових документів протягом 10 календарних днів для підтвердження заявленої митної вартості товарів (за наявності): транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; коносамент та інвойс/и до нього; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; виписку з бухгалтерської документації; інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини /а.с.25-26/.
У відповідь на зазначене вище електронне повідомлення Відповідача ТОВ "Вигідна покупка" направив лист від 19.03.2026 за Вих. № 9002346/1 до якого додав наступні документи:
Морський транспортний документ SEA WAYBILL від 15.01.2026 №143562077309;
Заявку на транспортно-експедиторське обслуговування вантажу від 28.02.2026 №655;
Інвойс від Denan Group sp. Z O.O. від 01.03.2026 №1/03/2026;
Платіжну інструкцію від 05.02.2026 №1181JBKLQ2 /а.с.27-28/.
Після отримання зазначеного вище листа Відповідачем 20.03.2026 направлено Позивачу електронне повідомлення, наступного змісту: «Отримавши Ваш лист від 20.03.2026 № 9002346/1 прошу підтвердити/спростувати ваше бажання щодо відмови у наданні додаткових документів, що підтверджують митну вартість та припинення 10-денного терміну, встановленого ч. 3 ст. 53 Кодексу у відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 255 Кодексу» /зв.а.с.28/.
У відповідь на вказане електронне повідомлення Позивач листом від 20.03.2026 № 9002346/2 повідомив митний орган, що всі необхідні документи для підтвердження митної вартості товарів подані та просив припинити 10-денний строк, встановлений ч. 3 статті 53 Митного кодексу України та невідкладно прийняти рішення відповідно до законодавства /а.с.29/.
20.03.2026 Відповідач прийняв рішення №UA100000/2026/000097/1 про коригування митної вартості /зв.а.с. 29-31/.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку позовним вимогам, суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Митного кодексу України визначено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.
Згідно з частинами 1, 2 статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.
Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, на яку накладено електронний підпис, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.
Частиною 1 статті 266 Митного кодексу України передбачено, що декларант зобов`язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.
Відповідно до пункту 5 частини 8 статті 257 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів, зокрема, відомості про товари: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) назва країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів.
Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з частинами 1, 2 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. 
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Частинами 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Перелік документів, які мають подаватися декларантом в підтвердження заявленої митної вартості визначені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, зокрема, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Аналізом частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
За приписами частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до частин 2, 3, 6, 7 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Відповідно до частини 5 статті 55 Митного кодексу України декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.
Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Частиною 2 статті 57 Митного кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Згідно частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (частина 3 статті 58 Митного кодексу України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 Митного кодексу України).
При цьому метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів визначений статтею 60 Митного кодексу України, частиною 1 якої передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (частина 8 статті 57 Митного кодексу України).
За частиною 1 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Таким чином, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) і підставою його незастосування є, обставини, визначені частиною 1 статті 58 Митного кодексу України, та якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Пунктами 5, 6 частини 10 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 
витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 
витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Частиною 11 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: 1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання; 2) витрати на транспортування після ввезення; 3) податки, які справляються в Україні.
Відповідно до частини 9 статті 58 Митного кодексу України розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються в спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може відбуватися тільки в разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснене, тощо. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. 
Аналогічний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 540/2605/18 (провадження № К/9901/24076/19), від 7 травня 2020 у справі № 826/10527/17, від 02 липня 2020 року у справі № 803/916/17 (провадження № К/9901/1137/17).
Разом з тим, повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, передбачених статтею 53 МК України, документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 380/6459/20. 
У ході митного оформлення у спірних відносинах відповідачем вказано, що подані до митного контролю документи не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар та містять розбіжності, а саме: 
- для підтвердження витрат на транспортування товару на умовах поставки згідно з Інкотермс CFR - Gdansk (Польща) декларантом надано: автотранспортну накладну CMR від 12.03.2026 б/н; довідку про транспортні витрати від 12.03.2026 б/н; договір про надання транспортно-експедиторських послуг від 01.06.2024 № 11335495/AK (далі – Договір), укладений між ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» (Клієнт) та компанією «Denan Group sp. Z O.O.» (Експедитор). Проте, не надання заявки, яка є невід`ємною частиною Договору, та яка передбачена умовами вказаного Договору (п. 2.1), а також рахунка про надання транспортно-експедиційних послуг, не дає можливості упевнитись в повноті наданих перевізником послуг та понесених при цьому витрат. Довідка про транспортні витрати не відноситься до первинних документів та її ведення не передбачено чинним законодавством. Отже, довідка про транспортні витрати, з урахуванням з п. 44.1 Податкового кодексу України, не може бути належним, самостійним та виключно єдиним документом, що підтверджує витрати на перевезення товарів, оскільки не є первинним документом в розумінні ч. 2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;
- відповідно до CMR від 12.03.2026 б/н доставка оцінюваних товарів здійснювалась морським перевезенням з порту Китаю до Гданська (Польща) та автомобільним транспортом з Польщі до України. Проте, декларантом не надано коносамент – документ, який містить в собі інформацію про умови доставки вантажу через морські шляхи. Наданий коносамент від 15.01.2026 № 143562077309 суперечить вимогам Конвенцій ООН (2008, 1978р.) щодо заповнення граф коносаменту. Відповідно до положень міжнародного законодавства коносамент – це документ, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, засвідчує прийняття вантажу до перевезення, підтверджує укладання договору перевезення, підписується капітаном судна або іншими представниками, що підтверджує факт передачі вантажу для перевезення. Таким чином, поданий до митного оформлення коносамент від 15.01.2026 № 143562077309 без підпису капітана судна або іншого представника перевізника не може підтверджувати факт прийняття вантажу до перевезення. У зв`язку з чим можна дійти висновку, що декларантом до митного оформлення не надано належного транспортного (перевізного) документа (MASTER BILL OF LADING), на підставі якого здійснювався морський фрахт.
- до перевезення заявленого до митного оформлення вантажу залучені треті особи, але документи від безпосередніх перевізників автомобільним транспортом до митного оформлення не надані. Підприємство, яке надало документи для підтвердження транспортних витрат має ідентифікуватись з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваного товару. Всупереч зазначеному в листі ТОВ «Вигідна покупка» від 20.03.2026 № 9002346/1: «Товариство не володіє документами, які підтверджують витрати експедитора (рахунки, накладні тощо)…», зазначаємо про наступне. Пунктом 3.1.16 договору від 01.06.2024 № 11335495/AK, укладеного між ТОВ «Вигідна покупка» (Клієнт) та «DENAN GROUP Sp.z.o.o (Експедитор)», в обов`язки Експедитора входить: «На запит Клієнта надає документи по взаємовідносинах з третіми особами, що залучаються ним до надання послуг (копії рахунків, ТТН та інших документів)». Таким чином, транспортні витрати та витрати на розвантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів у зв`язку з їх доставкою до кордону з Україною не підтверджена документально від компаній «FFC KATRIN Ltd», «Uni Logistics sp.z.o.o.», які зазначені уповноваженими особами на таке перевезення, що мають відповідні повноваження.
- надана декларантом платіжна інструкція від 05.02.2026 № 1181JBKLQ2 за формою та змістом не відповідають вимогам Постанови Нацбанку № 216, зокрема відсутнє посилання на інвойс/специфікацію, згідно якого проводиться оплата, наявні платіжні реквізити не відповідають реквізитам, зазначеним в розділі 15 Контракту, не завірена підписом відповідальних осіб. Отже, надана платіжна інструкція від 05.02.2026 № 1181JBKLQ2 не стосується оплати оцінюваного товару за рахунком продавця. Таким чином, у митного органу відсутні відомості щодо ціни, яка сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.
- згідно з даними сайту searates.com контейнер прибув у порт Гданська 10.03.2026, проте відповідно до CMR від 12.03.2026 б/н відвантаження відбулось 12.03.2026. Разом з тим, декларантом не надано числових значень витрат на зберігання вантажу у Гданську. Крім того, надана копія митної декларації країни Польща від 12.03.2026 № 26PL322010NS91JAM5 є транзитною митною декларацією форми Т1 та не містить даних щодо ціни товару. Отже, наданий документ прийнятий до уваги митним органом, але він не став підставою для підтвердження ціни товару.
За наведених обставин, Київською митницею встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості товарів, визначеної за основним методом.
Надаючи оцінку таким твердженням, суд виходить з наступного.
Як вже зазначалось, Товар постачається на митну територію Україну на виконання положень зовнішньоекономічного контракту купівлі-продажу від 08.10.2025 № SUP-969L (далі – Контракт), укладеного між компанією «YIWU JIAYOU TRADE CO. LTD», Китай (Постачальник) та ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА», Україна (Покупець), на умовах CFR - Gdansk (Польща).
Згідно з положеннями Інкотермс термін CFR (Cost and Freight (... named port of destination)) Вартість і фрахт (... назва порту призначення) означає, що поставка здійснена продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в названий порт призначення. Однак, ризик втрати або пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять з продавця на покупця.
Ціна CFR (CFR price) означає, що контрактна (фактурна вартість) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару і експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки (фрахту) до порту призначення, без розвантаження в порту призначення. Таким чином, згідно з даними умовами поставки на продавця покладено обов`язок тільки укласти та сплатити договір транспортування (фрахту), разом із тим всі додаткові витрати та ризики під час транспортування, в тому числі витрати на вивантаження товару, покладаються на покупця.
Відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України (далі – Кодекс) до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.
Згідно з ч. 2 ст. 53 Кодексу, якщо витрати на транспортування не включено до ціни товарів, декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. 
Перелік таких документів встановлений положеннями наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (далі – наказ № 599). До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту; страховий сертифікат (копія) та витрати на страхування цих товарів. 
Також, відповідно до ст. 9 Закону України від 01.07.2004 №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» договір транспортного експедирування укладається обов`язково у письмовій формі та умови договору визначаються за угодою сторін.
Отже, для перевірки числового значення доданої складової митної вартості товару, декларант повинен надати всі необхідні документи та відомості відповідно до законодавства України, що стосуються послуг та витрат, понесених у зв`язку з транспортуванням товарів.
Одними із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, та транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (п. 4, п. 6 ч. 2 ст. 53 Кодексу).
Відповідно до положень п. 2.2.7 наказу Державної митної служби України від 01.07.2021 № 476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» (далі – Методичні рекомендації) митний орган під час проведення контролю за правильністю заявленої декларантом митної вартості перевіряє документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, вивчає маршрут транспортування та перевіряє достовірність декларування витрат на транспортування. На підставі зазначеної перевірки встановлено наступне.
Для підтвердження витрат на транспортування товару на умовах поставки згідно з Інкотермс CFR - Gdansk (Польща) декларантом надано:
автотранспортну накладну CMR від 12.03.2026 б/н;
довідку про транспортні витрати від 12.03.2026 б/н;
договір про надання транспортно-експедиторських послуг від 01.06.2024 № 11335495/AK, укладений між ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» (Клієнт) та компанією «Denan Group sp. Z O.O.» (Експедитор).
Проте, як стверджується представником відповідача, не надання заявки, яка є невід`ємною частиною Договору, та яка передбачена умовами вказаного Договору (розділ ІІ), а також первинних документів не дає можливості упевнитись в повноті наданих перевізником послуг та понесених при цьому витрат.
Пунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що платникам податків забороняється формування показників митних декларацій на підставі даних, не підтверджених первинними документами, регістрами бухгалтерського обліку, фінансової звітності, іншими документами, пов`язаними з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Довідка про транспортні витрати не відноситься до первинних документів.
Отже, довідка про транспортні витрати, з урахуванням з п. 44.1 Податкового кодексу України, не може бути належним, самостійним та виключно єдиним документом, що підтверджує витрати на перевезення товарів, оскільки не є первинним документом в розумінні ч. 2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Окремо суд зауважує, що надана до матеріалів справи довідка про транспортні витрати від 12.03.2026 б/н не містить жодних посилань та будь-якого взаємозв`язку з товаром, коригування митної вартості якого здійснено оскаржуваним рішення. Така довідка виключно констатує вартість транспортно-експедиційних витрат на доставку вантажу визначеним у ній автомобілем.
Натомість доставка товару таким автомобілем не виключає можливості його використання і в інших поставках у той же день.
Відтак, у митного органу наявні підстави для того, щоб розпочати процедуру консультації з позивачем та витребувати від нього необхідні документи, адже позивачем не було підтверджено належними документами заявлене числове значення митної вартості імпортованих товарів та її складові (витрати на транспортування товарів).
В свою чергу, суд зазначає, що надана позивачем заявка №655 від 28.02.2026 на транспортно-експедиторське обслуговування вантажу за договором від 01.06.2024 № 11335495/АК судом оцінюється критично, оскільки остання також не містить жодних посилань та будь-якого взаємозв`язку з товаром, коригування митної вартості якого здійснено оскаржуваним рішення /а.с.85/, відтак не виключає здійснення транспортно-експедиторського обслуговування будь-якого іншого вантажу.
Крім того, відповідно до розділу ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст. 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:
- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Таким чином, враховуючи наведені приписи норм законодавства, за даних обставин застосування до імпортованих позивачем товарів основного методу визначення їх митної вартості неможливе.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 04.08.2021 по справі № 520/3421/19.
В іншій частині розбіжностей представником відповідача зазначено, що відповідно до CMR від 12.03.2026 б/н доставка оцінюваних товарів здійснювалась морським перевезенням з порту Китаю до Гданська (Польща) та автомобільним транспортом з Польщі до України. Проте, декларантом не надано коносамент – документ, який містить в собі інформацію про умови доставки вантажу через морські шляхи. При цьому, п. 4.4 Контракту передбачено надання такого транспортного документу, як коносамент.
Відповідно до Конвенції ООН «По договорам повністю або часткового морського міжнародного перевезення вантажів» від 11.12.2008, Конвенції ООН «Про морське перевезення» від 1978 року, транспортним документом морського перевезення, який прирівнюється до договору морського перевезення та містить відповідну інформацію, є коносамент (BILL OF LADING), зокрема лінійний коносамент (MASTER BILL OF LADING). Згідно з вищевказаними міжнародними Конвенціями та міжнародної практики, коносамент містить дані, що характеризують вантаж і дозволяють його ідентифікувати, дані щодо умов перевезення, найменування відправника/перевізника, місце приймання/завантаження вантажу, місце призначення, відомості щодо фрахту (сплачений чи підлягає сплаті), його розміру, умов зберігання в порту відправлення/прибуття та інші істотні умови перевезення/оплати за товар. Таким чином, MASTER BILL OF LADING, як договір морського перевезення, та інвойс складений до нього містять ключову інформацію необхідну митним органам для здійснення перевірки достовірності декларування складових митної вартості, відповідно до умов розділу ІІІ Кодексу. 
Водночас, зазначений документ на морське перевезення (саме MASTER BILL OF LADING та інвойс/и до нього) на розгляд митному органу не надано.
Також під час розгляду справи в суді, позивачем вказані твердження відповідача жодним чином не спростовані. 
Крім того, суд погоджується з твердженням представника відповідача, що надана до митного оформлення довідка про транспортно-експедиційні витрати від 12.03.2026 видана компанією «Denan Group sp. ZO.O», проте згідно з даними, зазначеними в автотранспортній накладній CMR від 12.03.2026 б/н, перевізником товарів виступає інша особа («FFC KATRIN Ltd») /зв.а.с.20/.
Відповідальним за обробку (зберігання/оформлення дозвільних та/або транзитних документів та ін.) вантажу у транзитній країні (PL) визначено Uni Logistica sp.z.o.o. (відправник, гр. 22 CMR).
Викладене свідчить про залучення третіх осіб, внаслідок чого підприємство, яке надало документи для підтвердження транспортних витрат повинно однозначно ідентифікуватись з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваних товарів.
Відповідно до ст. 9 Закону України від 01.07.2004 №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» укладається договір транспортного експедирування у письмовій формі та умови договору визначаються за угодою сторін. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Зазначені документи декларантом до митного оформлення не надано. Таким чином, ідентифікувати надану довідку про транспортні витрати з поставкою товарів за вказаною МД, неможливо. Відсутність транспортних документів з фактичними виконавцями послуг з транспортування, не дає можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі.
Таким чином, у митного органу відсутні відомості про числові значення складових митної вартості та відомості про документи, що їх підтверджують, згідно з умовами Інкотермс. Отже, не можливо здійснити перевірку числового значення митної вартості.
Згідно з частинами 1, 2 та пунктом 1 частини 4 статті 54 Кодексу митний орган зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення митної вартості, наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари – перевірити розрахунок числового значення.
Також, митним органом слушно зауважено, що відповідно до Специфікації від 22.11.2025 № 48 та комерційного інвойсу від 28.11.2025 № YGS-2401236026 передбачено 100% передоплату за товар.
Суд враховує, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, застосованій у постанові від 07.02.2023 у справі №804/5961/16. 
Оскільки декларант позивача разом з митною декларацією не надав банківський документ про оплату товарів, митний орган правомірно витребував у декларанта додаткові документи для підтвердження числових складових митної вартості товарів, зокрема: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. 
Однак, на вимогу митного органу декларант не надав жодних платіжних документів. 
Представник позивача у ході розгляду справи не навів обґрунтованих пояснень щодо підстав ненадання митному органу належних платіжних документів про оплату вартості товару з дотриманням 100% передоплату за товар.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 Кодексу якщо рахунок сплачено, декларант подає банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, а також інші документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Частиною 4 ст. 58 Кодексу встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за основним методом, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень ч.10 ст. 58 Кодексу.
Враховуючи положення ч. 4 ст. 58 Кодексу відсутність належних банківських документів про оплату товару, що визначено положеннями Контракту, є підставою що унеможливлює визначення митної вартості за основним методом відповідно до ст. 58 Кодексу.
Представником наголошено, що надання банківських платіжних документів у випадку, коли на момент митного оформлення рахунок сплачено, передбачено положеннями ч. 2 ст. 53 Кодексу, отже надання таких документів під час митного оформлення товару віднесено до обов`язків декларанта та не потребує наявності умов, викладених у ч. 3 ст. 53 Кодексу для їх витребування митним органом.
Таким чином, відсутні відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари, а також відомості щодо числових значень складових митної надано не в повному обсязі, не виражено кількісно та достовірно, що суперечить вимогам ч. 2, ч. 10, ч. 22 ст. 58 Кодексу по застосуванню основного методу.
Тому, відповідно до ч. 2 ст.58 Кодексу з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів. 
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (ч.2 ст.58 Кодексу).
Виходячи з наведеного вище, документи, надані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. 
Пункт 1 частини 5 статті 54 Кодексу передбачає, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 52 Кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Також, контроль правильності визначення декларантом митної вартості товарів проводився з урахуванням Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 01.07.2021 № 476 (далі – Методичні рекомендації).
Відповідно до пункту 2.2.14 Методичних рекомендацій перевірка правильності визначення митної вартості товарів здійснювалась шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено. При здійсненні порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, встановлено, що у максимально наближеному до митного оформлення оцінюваних товарів часі наявна інформація про митні оформлення товарів з подібними характеристиками за вищими рівнями митної вартості. У митного органу виникли підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГАТТ.
Згідно з положеннями статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на «дійсній вартості» імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.
Відповідно до Пункту 2 Приміток та Додаткових положень до статті VII ГАТТ сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни. 
Частина 2 статті 58 Кодексу передбачає, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/ або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини 3 статті 53 Кодексу, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Для підтвердження заявленої митної вартості товарів декларанту запропоновано надати додаткові документи відповідно до частин 3 статті 53 Кодексу:
1. транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
2. коносамент та інвойс/и до нього;
3. банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
4. виписку з бухгалтерської документації;
5. інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6. каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7. копію митної декларації країни відправлення;
8. висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Одночасну декларанту роз`яснено, що відповідно до частини 6 статті 53 Кодексу декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Додатково декларантом для підтвердження митної вартості оцінюваних товарів надані наступні документи:
- інвойс від 01.03.2025 № 1/03/2026 на загальну суму 80784 EUR,
- заявку від 28.02.2026 № 655 за договором від 01.06.2024 № 11335495/АК, - коносамент від 15.01.2026 № 143562077309,
- платіжну інструкцію від 05.02.2026 № 1181JBKLQ2 на суму 78686,28 дол. США.
За результатами перевірки додатково наданих документів встановлено наступне.
1). Згідно з нормами Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 (далі – Постанова № 216).
При цьому суд критично оціює твердження представника відповідача, що надана декларантом платіжна інструкція від 05.02.2026 № 1181JBKLQ2 за формою та змістом не відповідають вимогам Постанови Нацбанку № 216, оскільки митний орган не наділений повноваженнями з оцінки платіжних документів вимогам, визначеним у банківській сфері.
Однак суд вимушений констатувати, що відсутність посилання на інвойс/специфікацію, згідно якого проводиться оплата, позбавляє суд можливості встановити факт того, що такий платіжний документ стосується оплати оцінюваного товару за рахунком продавця. 
Викладене, в свою чергу, не дає можливості митному органу однозначно упевнитись в правильності заявленої митної вартості транспортного засобу та перевірити її числове значення. 
Відтак, суд дійшов до висновку, що посилання в платіжному документі лише на контракт без вказання номеру інвойсу на конкретну партію товару є підставою для коригування митної вартості.
Також відповідачем встановлено, що до перевезення заявленого до митного оформлення вантажу залучені треті особи, але документи від безпосередніх перевізників автомобільним транспортом до митного оформлення не надані. Підприємство, яке надало документи для підтвердження транспортних витрат має ідентифікуватись з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваного товару.
Позивачем, зокрема в листі на адресу відповідача від 20.03.2026 № 9002346/1 зазначалося, що Товариство не володіє документами, які підтверджують витрати експедитора (рахунки, накладні тощо). 
В свою чергу, згідно з пунктом 3.1.16 договору від 01.06.2024 № 11335495/AK, укладеного між ТОВ «Вигідна покупка» (Клієнт) та «DENAN GROUP Sp.z.o.o (Експедитор)», в обов`язки Експедитора входить: «На запит Клієнта надає документи по взаємовідносинах з третіми особами, що залучаються ним до надання послуг (копії рахунків, ТТН та інших документів)». 
Таким чином, транспортні витрати та витрати на розвантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів у зв`язку з їх доставкою до кордону з Україною не підтверджена документально від компаній «FFC KATRIN Ltd», «Uni Logistics sp.z.o.o.», які зазначені уповноваженими особами на таке перевезення, що мають відповідні повноваження.
Відтак, у митного органу були відсутні відомості про числові значення складових митної вартості та відомості про документи, що їх підтверджують, згідно з умовами Інкотермс. Відповідно, не можливо здійснити перевірку числового значення митної вартості.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що у спірних відносинах декларант не підтвердив числові значення визначеної ним митної вартості товарів, оскільки не надав митному органу належні банківські платіжні документи про оплату саме задекларованого товару, а також документи щодо визначення вартості транспортних послуг (зокрема, договір з перевізником, належний документ про оплату послуг та надання відповідних послуг). 
У ході розгляду справи представник позивача не навів обґрунтованих пояснень щодо підстав ненадання відповідних документів у ході проведення консультацій між митним органом та декларантом щодо визначення митної вартості. 
Отже декларант не скористався правом та можливістю усунути розбіжності, включити усі складові митної вартості, спростувати сумніви щодо заявленого рівня митної вартості та довести й підтвердити заявлену ним митну вартість товарів саме на етапі консультацій та перед прийняттям відповідачем, як уповноваженим органом, відповідного рішення. 
Суд зауважує, що підтвердження складових числового значення митної вартості товару є обов`язком декларанта, а невиконання такого обов`язку викликає обґрунтований сумнів у достовірності заявленої ним митної вартості товарів. 
Як визначено частиною шостою статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Верховний Суд у постановах від 19.02.2019 (справа №804/1316/16), від 04.03.2021 (справа №810/2623/17), від 29.12.2021 (справа №520/11303/19) зазначав, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. 
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено. 
У постанові від 11.09.2020 у справі №804/1211/16 Верховний Суд зазначив, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. 
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 27.03.2020 у справі №540/2605/18 та від 07.05.2020 у справі №826/10527/17 - обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті, який при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості в разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Суд надає правову оцінку рішенню митного органу про коригування митної вартості товарів з урахуванням обставин, встановлених на момент ухвалення такого рішення, внаслідок чого надані позивачем до суду документи, що не надавались митному органу, врахуванню не підлягають. 
Суд зауважує, що сумніви митного органу стосовно задекларованої позивачем митної вартості товару є обґрунтованими, оскільки фактично позивачем не було надано документів, які б підтверджували ціну товару, яка фактично була сплачена чи підлягала сплаті за імпортовані товари. 
Декларантом не виконано вимогу пункту 2 частини другої статті 52 МК України стосовно надання митному органу достовірних відомостей, що повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. 
У зв`язку із зазначеним, посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до частини четвертої статті 57 МК України. 
За результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б - за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до статей 59, 60 МК України неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору, а саме - відсутнє одночасне співпадання таких умов як: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна виробництва; виробник; наявність торговельної марки. При цьому декларантом, під час проведення з ним консультацій, такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів. 
Методи визначення митної вартості 2 в та 2 г - на основі віднімання та додавання вартостей - не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. 
За умовами статей 62, 63 МК України така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення такої інформації надано не було. У митниці така інформація також відсутня. Під час проведення з декларантом консультацій такої інформації не надано, а тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей в даному випадку не можуть бути застосовані.
Враховуючи неможливість застосування попередніх методів, керуючись положеннями частини восьмої статті 57 та частини першої статті 55 МК України, митний орган дійшов висновку про застосування другорядного методу 2 ґ – резервного відповідно до статті 64 МК України з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями ГАТТ, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами рівні митної вартості. 
Крім того, суд враховує пояснення представника відповідача щодо того, що у спірних відносинах Київською митницею під час ухвалення рішення про коригування митної вартості товарів враховано найнижчу відому вартість подібних товарів.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Вигідна Покупка" (вул. Свято-Михайлівська, буд. 3Б, смт. Опішня, Полтавський район, Полтавська область,38164, ідентифікаційний код 41130363) до Київської митниці (бульв. Вацлава Гавела, буд. 8А, м. Київ, 03124, ідентифікаційний код 43997555) про визнання протиправним та скасування рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України.

Суддя | | І.Г. Ясиновський