Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
20 серпня 2026 року № 520/28450/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Мельникова Р.В., розглянувши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вiйськової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, щодо невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 гривень на місяць, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на підставі довідки від 15.09.2024 №1/37/6900 про обставини поранення, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 , пропорційно часу перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за період з 01.05.2025 по 06.06.2025, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, в розмірі місячного грошового забезпечення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , додаткову грошову винагороду у розмірі 100000 гривень на місяць, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на підставі довідки від 15.09.2024 №1/37/6900 про обставини поранення, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 , пропорційно часу перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за період з 01.05.2025 по 06.06.2025, та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, в розмірі місячного грошового забезпечення.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що внаслідок бойового поранення, отриманого 29.07.2024 під час виконання завдань із захисту Батьківщини, він перебував на безперервному стаціонарному лікуванні, однак відповідач не виплатив йому додаткову грошову винагороду за період з 01.05.2025 по 06.06.2025. Вважає, що відповідно до постанови КМУ №168 та Порядку №260 має право на таку виплату в розмірі 100 000 грн пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, оскільки його поранення пов`язане із захистом Батьківщини та потребувало тривалого лікування. Крім того, позивач вказує, що у 2025 році мав право на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у зв`язку з тривалим лікуванням та протезуванням втраченої кінцівки, але така допомога йому не була виплачена. У зв`язку з цим просить визнати бездіяльність військової частини протиправною та зобов`язати її нарахувати і виплатити зазначені суми.
Ухвалою суду від 03.11.2025 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Від представника Військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки рапорт позивача від 01.06.2025 стосувався лише продовження виплати основного грошового забезпечення та не містив вимоги про виплату додаткової грошової винагороди (ДГВ), а відповідного наказу командира на її виплату не видавалося; при цьому, на думку відповідача, виплата ДГВ за спірний період також була неможливою через відсутність бюджетних асигнувань. Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік відповідач зазначає, що позивач окремого рапорту про її виплату не подавав, а його рапорт від 23.07.2025 стосувався виключно звільнення з військової служби. Відповідач вказує, що при звільненні 26.07.2025 з позивачем було проведено повний розрахунок та виплачено належні види грошового забезпечення, що підтверджується грошовим атестатом від 20.08.2025 № 5467. Крім того, відповідач вважає позов поданим із пропуском місячного строку звернення до суду, оскільки позивача було виключено зі списків особового складу 26.07.2025, а позов подано 27.10.2025.
Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову та заперечень проти нього, суд встановив таке.
ОСОБА_1 з 01.07.2022 проходив військову службу у Збройних Силах України за призовом під час мобілізації. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.02.2023 № 20-РС його зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , а наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2023 № 50 — до списків особового складу військової частини та призначено на посаду командира відділення зенітно-ракетного взводу НОМЕР_3 механізованого батальйону.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2025 № 205-РС позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2025 № 209 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, при цьому здійснено розрахунок належних йому видів грошового забезпечення, виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, компенсацію за невикористані відпустки та грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік. Водночас у наказі № 209 зазначено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік позивачу не виплачувалась.
20.08.2025 позивачу видано грошовий атестат № 5467, у якому відображено нараховані та виплачені йому на момент звільнення види грошового забезпечення.
Позивач зазначає, що лише після ознайомлення з наказом № 209 та отримання грошового атестата йому стало відомо про невиплату додаткової грошової винагороди за період з 01.05.2025 по 06.06.2025, протягом якого він перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини. Також позивач вказує на невиплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з позовом. 
Щодо посилань відповідача на недотримання позивачем процесуальних строків на звернення до суду, суд зазначає таке. 
Першочергово суд звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду № 1-р/2025 від 11.12.2025 було визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Встановлено, що частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Суд у вказаному рішенні наголосив, що установлення тримісячного строку звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України.
Таким чином посилання відповідача на вищезазначену норму, суд вважає необґрунтованим.
Також, суд звертає увагу, що в даному випадку виникли спірні правовідносини щодо невиплати всіх сум, що належали позивачу при звільненні, а відтак, відповідно до положень частини 2 статті 233 КЗПП України, встановлено тримісячний строк оскарження з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав грошовий атестат 20.08.2025, та звернувся до суду засобами поштового зв`язку 25.10.2025 року, що у свою чергу, на переконання суду, виключає обставини невмотивованого зволікання чи тривалої пасивної поведінки з боку позивача. 
Відповідно до постанови Верховного Суду від 29.09.2022 р. по справі № 500/1912/22, суворе застосування адміністративними судами під час воєнного стану процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.
При цьому, як випливає з рішення ЄСПЛ у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
За таких обставин, суд вважає, вважає необґрунтованим посилання відповідача на допущений позивачем пропуск процесуального строку. 
Відтак, суд, розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, виходив з такого. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «;Про Збройні Сили України», «;Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (ч. 1 ст. 3 Закону № 2232-XII).
В силу ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991р. (з наступними змінами та доповненнями, далі Закон № 2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Положеннями п. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до п. 2,3 цієї ж статті Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168" (далі - Постанова КМУ № 168).
Відповідно до положень Постанови КМУ №168 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Суд зазначає, що протягом спірних періодів, до Постанови КМУ №168 вносились зміни, разом з тим, відповідне положення постанови було викладене у вищезазначеній редакції.
Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядок № 260 (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Відповідно до пункту 10 розділу XXXIV Порядок № 260, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
29.07.2024 під час виконання службових обов`язків із захисту Батьківщини в районі населеного пункту Вугледар Донецької області позивач отримав бойове поранення внаслідок скидання противником вибухового пристрою з БпЛА. Відповідно до довідки про обставини поранення від 15.09.2024 № 1/37/6900, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 , отримане позивачем поранення пов`язане із захистом Батьківщини та отримане під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України (а.с. 25). 
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затвердженого Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), м. Вугледар Вугледарської міської територіальної громади Волноваського району Донецької області на було віднесено з 24.02.2022 року до територій активних бойових дій. З 30.09.2024 населений пункт є тимчасово окупованим. 
Згідно з висновками військово-лікарських комісій військової частини НОМЕР_4 від 21.11.2024 № 1552 та від 18.03.2025 № 241 поранення позивача віднесено до тяжких, пов`язаних із захистом Батьківщини; висновком ВЛК від 18.03.2025 № 241 також визначено, що позивач потребує тривалого лікування протягом 90 календарних днів, тобто до 18.06.2025 включно (а.с.32, 37).
Після отримання поранення позивач у період з 31.07.2024 по 06.06.2025 проходив лікування у різних закладах охорони здоров`я, що підтверджується первинною медичною карткою, виписками з медичних карт стаціонарного хворого, перевідними та виписними епікризами. 
Так, 29.07.2024 ОСОБА_1 прибув до медичної служби з пораненням (а.с.22), 31.07.2024 прибув на стаціонарне лікування до комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №9» Запорізької міської ради, травматолого-ортопедичне відділення де перебував до 03.08.2024. Згідно з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5215 переведений до Військово-медичного клінічного центру Східного регіону, де перебував з –з 03.08.2024 до 14.08.2024. У подальшому, з 15.08.2024 до 08.10.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Вінницька міська клінічна лікарня №1» у клінічному хірургічному відділенні №1, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого №6699/1. Згідно перевідного епікрізу №6229/580В, позивача переведено до КНП «Немирівська міська лікарня», де він перебував на стаціонарному лікуванні з 08.10.2024 до 11.11.2024 року. Надалі, позивач перебував на стаціонарному лікуванні на базі військової частини НОМЕР_5 у період з 11.11.2024 до 25.11.2024 року. З 25.11.2024 до 29.11.2024 позивач продовжив стаціонарне лікування у КНП «Немирівська міська лікарня». З 29.11.2024 до 04.02.2025 перебував на стаціонарному лікуванні на базі військової частини НОМЕР_5 та переведений на стаціонарне лікування до КНП «Печерська ОЛВЛ Вінницької обласної Ради», де проходив лікування у період з 04.02.2025 до 18.02.2025, що підтверджується перевідним епікризом №76/25. З 18.02.2025 до 19.03.2025 позивача переведено до військової частини НОМЕР_5 , що вбачається з перевідного епікризу №335. З 19.03.2025 до 16.04.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні на базі військової частини № НОМЕР_6 , що вбачається із виписки з медичної карти стаціонарного хворого №725. У подальшому, позивач з 16.04.2025 до 30.04.2025 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Жмеринська ЦРЛ», що підтверджується випискою-епікризом №3285. За відомостями виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1110 позивач проходив стаціонарне лікування у військовій частині НОМЕР_6 у період з 30.04.2025 до 23.05.2025. Надалі з 23.05.2025 по 27.05.2025 позивач проходив стаціонарне лікування у КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» ТОР, а з 27.05.2025 по 06.06.2025 — у КНП «Бучацька міська лікарня» Бучацької міської ради, де після протезування постійним протезом продовжував стаціонарне лікування. Виписним епікризом від 06.06.2025 № 2127 зафіксовано наслідки отриманого 29.07.2024 вибухового поранення та травматичну ампутацію правої нижньої кінцівки (а.с. 42).
Суд зазначає, що положення норм Постанови №168 дають підстави для висновку про встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Суд також зазначає, що додаткова винагорода у такому випадку виплачується саме за період перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні, виходячи з пропорційного розрахунку часу знаходження військовослужбовця на такому лікуванні.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач мав право на отримання у періоди з 29.07.2024 по 06.06.2025 додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, зокрема зі змісту позовної заяви, додаткову грошову винагороду позивачу не було нараховано у період з 01.05.2025 до 06.06.2025, від так саме даний період є спірним у межах даної справи. Доказів нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022, матеріали справи не містять. 
Таким чином, беручи до уваги встановлені вище обставини, суд зазначає, що у період з 01.05.2025 до 06.06.2025 позивач мав право на отримання такої винагороди, у зв`язку з чим відповідачем допущено протиправну бездіяльність, щодо не включення позивача до наказу про призначення та виплату додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн за період 01.05.2025 до 06.06.2025 пропорційно часу перебування позивача на стаціонарному лікуванні. 
Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з 01.05.2025 до 06.06.2025 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з 01.05.2025 до 06.06.2025.
Щодо позовних вимог, в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, щодо ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги за 2025 рік, суд зазначає таке.
Як вбачається зі змісту витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2025 №209 про звільнення позивача з військової служби у відставку, та грошового атестату від 20.08.2025 №5467, позивачу за 2025 рік матеріальна допомога не виплачувалась. 
Надаючи оцінку зазначеним вище обставинам, суд виходив з наступного. 
відповідно до пп.3 п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до положень розділу 24 Порядку №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
З викладеного слідує, що надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою виплатою та виплачується лише в межах кошторисних призначень з виключних підстав.
Необхідною умовою виплати військовослужбовцю матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань при звільненні є подання рапорту. Виплата матеріальної допомоги здійснюється на підставі наказу командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Проте, матеріали справи не мітять доказів звернення позивача до військової частини із рапортом про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за спірний період. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині, що стосуються нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2026 у справі № 440/11494/24.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.
Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_7 ) до Вiйськової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1  Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з 01.05.2025 до 06.06.2025.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з 01.05.2025 до 06.06.2025.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.