Справа №591/3010/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О. В.	
Номер провадження 33/816/1211/26 	Суддя-доповідач Джепа Г. В. 	
Категорія  126 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

13 липня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Джепа Г. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/3010/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 15.04.2026, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, 
установив:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 15 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу. Також із нього стягнуто судовий збір у сумі 665 грн 60 коп.
Суд першої інстанції встановив, що 27 лютого 2026 року о 07 год. 35 хв. у с. Самотоївка по вул. Калініна, 93 ОСОБА_1 повторно протягом року керував автомобілем AUDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування клопотання про поновлення строку зазначає, що копію постанови суду першої інстанції він не отримував, про її зміст дізнався пізніше, а тому не мав можливості своєчасно підготувати апеляційну скаргу та забезпечити участь нового захисника.
На думку апелянта, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно оцінив докази та безпідставно дійшов висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Його захисник — адвокат Шевченко Д. С. — не заперечував проти розгляду справи за відсутності апелянта.
Враховуючи положення ст. 294 КУпАП, а також відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається або надсилається особі, щодо якої її винесено, протягом трьох днів після її постановлення.
Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови, а пропущений строк може бути поновлений за наявності поважних причин.
Як убачається з матеріалів справи, розгляд справи судом першої інстанції відбувся за відсутності ОСОБА_1 , при цьому докази вручення йому копії постанови або ознайомлення з її змістом у матеріалах справи відсутні.
За таких обставин апеляційний суд вважає причини пропуску строку поважними та приходить до висновку про необхідність його поновлення.
Перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та недоведеність вини ОСОБА_1 є безпідставними.
Із матеріалів справи вбачається, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 ґрунтується на належних, допустимих та взаємоузгоджених доказах, а саме:
- постанови поліцейського про накладення стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6338261 від 13.12.2025, згідно якої ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП (а. с. 4);
- витягу з бази інформаційного порталу Національної поліції України з інформацією про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності;
-довідки Відділення поліції № 2 (с. Краснопілля) Сумського районного управління поліції про те, що за даними інформаційного порталу Національної поліції України (ІПНП), інформація про отримання посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня.
- відеозапису події правопорушення зі спеціальних технічних пристроїв поліцейських.
Оцінюючи зазначені докази в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що вони є належними, допустимими, достовірними та достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.
Відповідно до п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу зобов`язаний мати при собі посвідчення водія відповідної категорії.
Частиною 5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, визначених частинами другою – четвертою цієї статті.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вже був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а під час перевірки 27.02.2026 знову керував транспортним засобом, не маючи права керування ним. Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, однак не містять обставин, які б спростовували встановлені судом факти чи свідчили про неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.
Апелянт не навів жодних конкретних обставин або доказів, які б спростовували встановлений судом факт повторного керування транспортним засобом без права керування чи свідчили про недопустимість доказів, покладених в основу постанови.
За таких обставин підстав вважати, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи або неправильно застосував положення ч. 5 ст. 126 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Щодо клопотання захисника про закриття провадження у справі апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю у разі закінчення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
Адміністративне правопорушення вчинене 27.02.2026, а постанову судом першої інстанції ухвалено 15.04.2026, тобто в межах строку накладення адміністративного стягнення, встановленого ч. 6 ст. 38 КУпАП.
Посилання захисника на те, що на момент апеляційного розгляду сплив строк, передбачений ст. 38 КУпАП, є помилковими, оскільки зазначена норма регулює строк накладення адміністративного стягнення, а не строк набрання постановою законної сили чи її перегляду судом апеляційної інстанції.
Отже, підстави для закриття провадження у справі відсутні.
Щодо доводів захисника про недопустимість відеозаписів як доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції відеозапису, є самостійним видом доказів у справах про адміністративні правопорушення. Долучені до матеріалів справи відеозаписи отримані уповноваженими працівниками поліції під час документування правопорушення, узгоджуються з іншими доказами у справі, а будь-яких об`єктивних даних про їх монтаж, зміну, спотворення чи інше втручання матеріали провадження не містять. Самі лише припущення сторони захисту щодо можливих порушень порядку отримання відеозаписів не можуть бути підставою для визнання їх недопустимими доказами.
Підстав для задоволення зазначеного клопотання апеляційний суд не вбачає.
Також є безпідставними доводи захисника про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів з підстав того, що їх складено працівниками Національної поліції, а не військової служби правопорядку.
Адміністративний матеріал складено уповноваженими працівниками поліції в межах наданих їм законом повноважень, а тому зазначені доводи не свідчать про порушення вимог КУпАП і не впливають на допустимість отриманих доказів. Матеріали справи не містять відомостей про порушення правил підвідомчості чи підсудності, які могли б вплинути на законність складення адміністративних матеріалів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги та клопотань сторони захисту не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до вимог КУпАП є підставою для скасування постанови, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга — без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Зарічного районного суду м. Суми від 15 квітня 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 15 квітня 2026 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  Г. В. Джепа