ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року | м. Полтава | Справа № 440/8754/26

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - військову частину НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо повторного взяття ОСОБА_1 на військовий облік 16.02.2026 та здійснення щодо нього похідних мобілізаційних заходів, у тому числі направлення на проходження військово-лікарської комісії, призову на військову службу під час мобілізації та направлення до військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити ОСОБА_1 з військового обліку та внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 був виключений з військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 16 лютого 2026 року ОСОБА_1 був супроводжений працівником поліції до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою уточнення актуальних військово-облікових даних. 16.02.2026 ІНФОРМАЦІЯ_3 сформовано направлення голові ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 (КП "3-А міська клінічна лікарня Полтавської МР") №6633752 згідно якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , направляється для визначення придатності до військової служби. ВЛК відбудеться на базі закладу охорони здоров`я КП "3-А міська клінічна лікарня Полтавської МР". Згідно з довідкою військово-лікарської комісії щодо військовозобов`язаного ОСОБА_1 від 16.02.2026 встановлено ступінь його придатності до військової служби - «придатний до військової служби». Відповідно до наказу від 16.02.2026 №919 начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_1 призваний та відправлений до військової частини НОМЕР_1 . Позивач не погоджується з такими діями відповідача та звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у відповідача витребувано додаткові докази. Залучено до участі у справі в якості третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).
У відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що згідно пп.6 ч.6 ст.37 Закону № 2232-ХІІ (в редакції чинній до 18.05.2024) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягали громадяни України, зокрема які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. У зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-ІХ, який набрав законної чинності 18.05.2024 року, (далі Закон № 3633-ІХ), редакція частини 6 статті 37 Закону № 2232- ХІІ зазнала змін, внаслідок яких, пункт 6 частини 6 було виключено. За змістом частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ у редакції, чинній станом з 18.05.2024, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Отже, з 18.05.2024 редакція частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Третя особа - Військова частина НОМЕР_1 надала відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позивачем було приховано той факт, що він проходив службу у військовій частині - 1 (один) день. 16.02.2026 рядовий ОСОБА_1 прибув до військової частини НОМЕР_1 , а вже 17.02.2026 року, Позивач самовільно залишив місце проходження військової служби. За цим фактом до Державного бюро розслідувань було направлено повідомлення №2467/725 від 21.02.2026 про вчинення кримінального правопорушення, а ухвалою Шевченківського районного суду м.Полтави від 01.04.2026 по справі №554/4355/26 було зобов`язано уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення стосовно ОСОБА_1 . Слід зазначити, що якщо попередньо дії Позивача кваліфікувалися за ст.407 ККУ «Самовільне залишення військової частини», але враховуючи, що Позивач своїми діями, демонструє стійку відмову назавжди ухилитися від проходження військової служби, то наявні підстави щодо кваліфікації дій рядового ОСОБА_2 за ст.408 Кримінального кодексу України «Дезертирство». Враховуючи зазначене, Військова частина НОМЕР_1 вважає, що приховування Позивачем вищезазначеної інформації свідчить про те, що звернення з зазначеним позовом ставить на мету, будь яким чином уникнути покарання за кримінальне правопорушення. ОСОБА_3 , так поспішав самовільно залишити військову частину, що залишив в групі персоналу військовий квиток, який був потрібен з метою оформлення його, як діючого військовослужбовця. Враховуючи, що всі питання щодо проходження служби, звільнення чи переведення, не можуть вирішуватись в заочному порядку, то військовий квиток буде повернутий рядовому Батраку після прибуття до військової частини з метою врегулювання питання свого статусу, як особи, яка самовільно залишила військову частину.
Станом на сьогодні позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 був виключений з військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
16.02.2026 ОСОБА_1 був супроводжений працівником поліції до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою уточнення актуальних військово-облікових даних. 16.02.2026 ІНФОРМАЦІЯ_3 сформовано направлення голові ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 (КП "3-А міська клінічна лікарня Полтавської МР") №6633752 згідно якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , направляється для визначення придатності до військової служби. ВЛК відбудеться на базі закладу охорони здоров`я КП "3-А міська клінічна лікарня Полтавської МР". 
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії щодо військовозобов`язаного ОСОБА_1 від 16.02.2026 встановлено ступінь його придатності до військової служби — «придатний до військової служби». 
Відповідно до наказу від 16.02.2026 №919 начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_1 призваний та відправлений до військової частини НОМЕР_1 .
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та Указом Президента України від 27.04.2026 №342/2026 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 4 травня 2026 року строком на 90 діб. Тобто, введений воєнний стан триває станом і на сьогодні.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 №2232-XIІ (далі – Закон №2232-XIІ).
Відповідно до частин 1,2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частинами 3, 9 статті 1 Закону №2232-ХІІ (у редакції чинній станом на час внесення до військового квитка позивача 23.06.2021 запису про виключення його з військового обліку), було передбачено, що військовий обов`язок включає:
підготовку громадян до військової служби;
приписку до призовних дільниць;
прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу;
проходження військової служби;
виконання військового обов`язку в запасі;
проходження служби у військовому резерві;
дотримання правил військового обліку (частина 3).
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період (частина 9).
Приписами статті 37 Закону № 2232-ХІІ визначено підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону №2232-ХІІ (у редакції чинній на час взяття позивача 16.05.2002 на військовий облік) взяттю на військовий облік у військових комісаріатах підлягають громадяни:
а) приписані до призовних дільниць як призовники;
б) звільнені з військової служби у запас;
в) призовники або військовозобов`язані, прибулі з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на строк більше трьох місяців;
г) звільнені зі служби в Управлінні державної охорони України, Міністерстві внутрішніх справ України у запас Збройних Сил України;
д) жінки відповідно до частини сьомої статті 1 цього Закону;
е) які стали громадянами України і відповідають вимогам цього Закону.
Згідно із пунктом 6 частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ (у редакції чинній на час виключення позивача станом на 2023 з військового обліку) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які:
1) призвані чи прийняті на військову службу;
2) проходять військову службу (навчання) у вищих військових закладах освіти і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;
3) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;
4) досягли граничного віку перебування в запасі;
5) припинили громадянство України;
6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину;
7) направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;
8) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими.
Водночас Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11 квітня 2024 року № 3633-IX, який набрав чинності 18 травня 2024 року) статтю 37 Закону № 2232-ХІІ викладено в новій редакції.
Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону № 2232-ХІІ у новій редакції, взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.
Відповідно до частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ у новій редакції, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку".
Тобто з 18.05.2024 передбачено взяття на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки також громадян України, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань. При цьому редакція частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ вже не передбачала такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно із частиною 5 статті 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» 21 жовтня 1993 року № 3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин. Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, 16.05.2024 відповідно до вказаної норми Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №560 (набрала чинності 18.05.2024), якою затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та пунктом 4 розділу "Загальні питання" якого передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані, серед іншого:
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ.
З огляду на наведені вище положення Закону №2232-ХІІ та Порядку № 560, з 18.05.2024 особи, які раніше були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відтак, з набранням чинності змін до статті 37 Закону № 2232-XII, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11 квітня 2024 року №3633-IX, відсутні підстави для виключення з військового обліку ОСОБА_4 , як особи, яка була раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Щодо приписів ч. 1 ст. 58 Конституції України, на необхідність застосування яких посилається позивач, суд зазначає таке.
У Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (стаття 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Отже, за обставин у цій справі йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Суд зауважує, що у зв`язку із внесенням змін до Закону № 2232-XII підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних у запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
З часу набрання чинності змін до вказаного Закону він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
Таким чином, у контексті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідач відмовляючи у виключенні позивача з військового обліку, як раніше засудженого за вчинення тяжкого злочину, а також внесення відповідних змін до військово-облікових даних у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.
Стосовно доводів позивача про повторне взяття його на військовий облік на підставі нових законів є обмеженням його конституційних прав і свобод, суд зазначає наступне.
Зі змісту статей 17, 65 Конституції України висновується, що захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).
Тобто, громадяни наділені не тільки правами, а й обов`язками, які закріплені на рівні Конституції України. Одним із таких обов`язків згідно зі статтею 65 Конституції України є захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Офіційне оголошення воєнного стану Указом Президента України зумовило офіційне проголошення державою заходів, спрямованих на фактичну, явну, поточну, неминучу небезпеку існування держави і захисту українського народу, шляхом швидкого прийняття рішень у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні уповноваженими на те органами влади.
За таких обставин, суд не бере до уваги вказані доводи позивача та його представника.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведеного вище суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя | | Г.В. Костенко