РІШЕННЯ
Іменем України

26 серпня 2026 року | м. Чернігів | справа № 927/700/26
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження розглянув справу
за позовом фізичної особи-підприємця Трегуба Валерія Олексійовича,
АДРЕСА_1 ,
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоресурс ЛТД",
вул. Каштанова, 17, м. Чернігів, Чернігівська область, 14037,
про стягнення боргу в сумі 75 000,00 грн 

без виклику (повідомлення) сторін
УСТАНОВИВ:
16.07.2026, фізичною особою-підприємцем Трегубом Валерієм Олексійовичем поданий позов до Товариством з обмеженою відповідальністю "Біоресурс ЛТД" про стягнення боргу в сумі 75 000,00 грн за послуги з перевезення автомобільним транспортом у внутрішньому сполучені за актами здачі-приймання робіт (надання послуг): № 426 від 13.12.2025 на суму 20 000,00 грн; № 431 від 19.12.2025 на суму 23 000,00 грн; № 434 від 22.12.2025 на суму 22 000,00 грн та № 435 від 22.12.2025 на суму 10 000,00 грн. Позов мотивований порушенням відповідачем грошових зобов`язань по розрахунку за отримані послуги.
Суд прийняв позовну заяву до розгляду; відкрив провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін; установив сторонам строки для подачі письмових заяв по суті позовних вимог, про що постановив ухвалу від 20.07.2026.
Ухвала про відкриття провадження в справі від 20.07.2026 доставлена сторонам до їх Електронних кабінетів в ЄСІТС 21.07.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
Відповідач, у належний строк, скористався правом на подання відзиву на позов, яким позовні вимоги визнав у повному обсязі, підтвердив наявність перед позивачем непогашеного боргу в сумі 75 000,00 грн за послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполучені, отримані на підставі перерахованих вище актів здачі-приймання робіт (надання послуг). Просив розстрочити виконання судового рішення рівними частинами по 10 100,00 грн строком на вісім місяців, з огляду на складне фінансове становище Товариства, що провадить господарську діяльність в умовах воєнного стану в прикордонній області.
Позивач, на виконання вимог ухвали від 20.07.2026, надав на огляд суду оригінали актів здачі-приймання робіт (надання послуг): № 426 від 13.12.2025, № 431 від 19.12.2025, № 434 від 22.12.2025, № 435 від 22.12.2025, що складені за підписом обох сторін, без зауважень, та посвідчені печатками юридичних осіб.
Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження в справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє чи необмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (стаття 191 ГПК України).
Суд перевірив повноваження представниці відповідача, адвоката Урожай А.В., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії СВ № 1130001, виданого 02.06.2025 (без обмеження повноважень), та прийняв визнання відповідачем позову (заявлене в відзиві), що не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб.
Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження в справі.
Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ:
За приписами статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає про існування між сторонами правовідносин з перевезення вантажу в внутрішньому сполучені, що виникли на підставі двосторонніх актів здачі-приймання робіт (надання послуг): № 426 від 13.12.2025 на суму 20 000,00 грн, № 431 від 19.12.2025 на суму 23 000,00 грн, № 434 від 22.12.2025 на суму 22 000,00 грн, № 435 від 22.12.2025 на суму 10 000,00 грн (оригінали яких оглянуто судом), за якими позивачем надано, а відповідачем, у грудні 2025 року, отримано послуги загальною вартістю 75 000,00 грн.
Суд установив, що перелічені акти складені без зауважень, за підписом обох сторін, зокрема від відповідача (замовника послуг) - підписант І. Левченко, підписи якого посвідчено печаткою ТОВ «Біоресурс ЛДТ».
Відповідач, у відзиві на позов, підтвердив факт отримання послуг згідно з переліченими актами та визнав наявність непогашеного перед позивачем боргу в розмірі 75 000,00 грн.
За поясненнями сторін, договір про надання послуг з перевезення вантажу в формі єдиного письмового документу, не складався.
Виходячи зі змісту частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У силу вимог статті 205 цього Кодексу правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлене законом. За частиною 2 цієї статті, правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
За частинами 1 та 2 статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами в момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. 
У силу частини 1 статті 639 цього Кодексу договір може бути укладений в будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. 
За статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Суд, здійснивши аналіз матеріалів справи, дійшов висновку, що між сторонами склалися правовідносини з надання послуг з перевезення вантажу, в внутрішньому сполучені. Позивач (перевізник) надав, а відповідач (замовник) у грудні 2025 року отримав послуги загальною вартістю 75 000,00 грн, про що свідчать двосторонні акти здачі-приймання робіт (надання послуг): № 426 від 13.12.2025, № 431 від 19.12.2025, № 434 від 22.12.2025, № 435 від 22.12.2025.
На оплату перелічених послуг позивачем виставлені відповідачу до сплати наступні рахунки: від 13.12.2025 № 426 на суму 20 000,00 грн, від 19.12.2025 № 431 на суму 23 000,00 грн, від 22.12.2025 № 434 на суму 22 000,00 грн, від 22.12.2025 № 435 на суму 10 000,00 грн.
10.06.2026, позивач, у досудовому порядку, звертався до відповідача з листом-вимогою № 10/06 від 10.06.2026 щодо оплати вартості наданих послуг протягом п`яти робочих днів після отримання цього листа, проте його звернення залишене відповідачем без виконання.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Враховуючи, що сторони не погоджували строк, протягом якого відповідач мав розрахуватись за отримані в грудні 2025 року послуги за переліченими актами здачі-приймання робіт (надання послуг), обов`язок по розрахунку з позивачем виник у Товариства після отримання листа-вимоги від 10.06.2026 № 10/06, зокрема, протягом п`яти робочих днів (як зазначено позивачем), тобто не пізніше 02.07.2026, проте відповідач не виконав обов`язку по розрахунку за отримані послуги загальною вартістю 75 000,00 грн, в установлений строк, що ним не спростовується.
За статтями 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом.
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач має перед позивачем непогашену заборгованість за отримані послуги з перевезення вантажу в внутрішньому сполучені, загальною вартістю 75 000,00 грн, строк по розрахунку за які настав.
Відповідач визнав борг перед позивачем у сумі 75 000,00 грн, на момент ухвалення рішення в справі належних доказів на підтвердження його погашення до суду не надав. Натомість, клопотав розстрочити виконання судового рішення рівними частинами по 10 100,00 грн строком на вісім місяців, мотивуючи клопотання складним фінансовим становищем та відсутністю оборотних коштів на рахунках Товариства, яке функціонує в умовах воєнного стану.
Згідно з частинами 3 - 5 статті 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Наведені норми визначають процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають в ході виконання судового рішення.
Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК України, вказана норма не вимагає, а господарський суд законодавчо обмежений конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення, який не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.
Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо.
Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому положення ГПК України не містять вичерпного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи які ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінювати докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 цього Кодексу.
Відповідно до вказаної норми господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах. 
Судом враховано, що Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони, якою у даному випадку є позивач.
Підставою для встановлення розстрочки виконання рішення суду може бути доведена належними та допустимими доказами обставина, яка робить виконання такого рішення неможливим. Більше того, заявник має довести повну відсутність грошових коштів та майна, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги.
Господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення в установлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту скрутного економічного становища відповідача. Доказів відсутності коштів для виконання рішення суду у даній справі останнім також не надано, як і не надано доказів того, що у майбутньому він матиме фінансову можливість виконати рішення суду.
За висновком суду, скриншот з переліком рахунків, відкритих Товариством у Акціонерному банку «Південний» (м. Одеса), не відображає його реальний фінансовий стан та активи, за рахунок яких може бути забезпечене виконання судового рішення. 
У матеріалах справи також відсутні належні докази на підтвердження збитковості Товариства (про що останній вказує в відзиві на позов).
Вирішуючи можливість розстрочення виконання судового рішення суд має врахувати баланс інтересів обох сторін, що знаходяться в рівних умовах, предметом судового розгляду в цій справі є виключно борг за послуги отримані відповідачем ще в грудні 2025 року, в рахунок яких останнім до цього часу не сплачені жодні кошти.
Звертаючись із заявою про розстрочення виконання рішення, відповідач не довів належними та допустимими доказами наявність виключних обставин, які можуть бути підставою для надання розстрочки на запропонованих умовах.
Враховуючи недоведеність відповідачем існування виключних обставин, що ускладнюють виконання судового рішення в цій справі, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення рівними частинами строком на вісім місяців. 
Обов`язок доказування і подання доказів установлений статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).
За висновком суду, позовні вимоги в цій справі підлягають задоволенню в повному обсязі.
При ухваленні рішення в справі, суд, зокрема, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до п. 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За частиною 1 статті 130 ГПК України в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, відповідно до частини 1 статті 129 та частини 1 статті 130 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1331,20 грн (50% від сплаченого) підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, в іншій частині судовий збір у сумі 1331,20 грн (50% від сплаченого за платіжною інструкцією від 15.07.2026 № 1099) підлягає поверненню платнику з Державного бюджету України.
На момент ухвалення судового рішення в справі суд не вирішує питання розподілу між сторонами витрат позивача на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких визначений в сумі 3000,00 грн, позаяк у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження фактичного розміру таких витрат. Суд взяв до уваги, що позивачем, у порядку частини 8 статті 129 ГПК України, заявлено про намір скористатись правом на подачу доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в цій справі в порядку та строки, визначені законом.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 123, 124, 126, 129, 178, 191, 233, 238, 241, 247, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В:
1. Задовольнити повністю позовні вимоги фізичної особи-підприємця Трегуба Валерія Олексійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоресурс ЛТД" (код ЄДРПОУ 41332207) про стягнення боргу в сумі 75 000,00 грн.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоресурс ЛТД" (код ЄДРПОУ 41332207; вул. Каштанова, 17, м. Чернігів, 14000) на користь фізичної особи-підприємця Трегуба Валерія Олексійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ;  АДРЕСА_1 ) (р/р НОМЕР_2 АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299) борг у сумі 75 000,00 грн та судовий збір в сумі 1 331,20 грн.
3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.
4. Повернути фізичній особі-підприємцю Трегубу Валерію Олексійовичу (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) з Державного бюджету України (р/р UA098999980313121206083025739, отримувач ГУК у Черніг.обл/тг м.Чернiгiв/22030101, банк отримувача Казначейство України, код 37972475) судовий збір у сумі 1331,20 грн, сплачений за платіжною інструкцією від 15.07.2026 № 1099.

Судове рішення в справі № 927/700/26, після набрання законної сили, передати для виконання відділу правової роботи та узагальнення судової практики Господарського суду Чернігівської області.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 ГПК України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://cn.arbitr.gov.ua/sud5028/.

Суддя А.В. Романенко