№ 207/2270/26 
№ 2-а/207/20/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2026 року м. Кам`янське .

Південний районний суд міста Кам`янського у складі головуючого судді Скиби С.А. , при секретареві Куцевол Л.В. , за участю представника позивача Широкого В.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське справу № 207/2270/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення ,

В С Т А Н О В И В

У травні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення ; стягнути з Державного бюджету України (або зобов`язати відповідача ініціювати повернення) на його користь грошові кошти у розмірі 8610 гривень 50 копійок , що були сплачені як адміністративний штраф за постановою , оскільки 9 травня 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було винесено постанову № R522779 , згідно якої його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України та накладено штраф у розмірі 17000 гривень за те , що він не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце , зазначені в повістці (ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» , чим допустив порушення законодавства про оборону , мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Вважає , що постанова є незаконною та такою , що підлягає скасуванню , оскільки відповідно до військово-облікового документу має чинну відстрочку від призову за типом «бронювання» , яка діє до 12 грудня 2026 року . Таким чином , залишається заброньованим працівником , що згідно з Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» звільняє від призову на військову службу під час мобілізації . Як вбачається з його військово-облікового документу , сформованого у застосунку «Резерв+» , дані ним було уточнено 6 травня 2026 року . Це спростовує твердження про порушення ним правил військового обліку чи законодавства про мобілізацію , оскільки всі необхідні відомості були внесені до реєстру «Оберіг» у встановленому законом порядку . Постанова базується на заяві , поданій через електронний кабінет 6 травня 2026 року . Проте , наявність бронювання та факт оновлення даних свідчать про те , що виклик до ТЦК та СП не міг мати наслідком притягнення до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України , оскільки належним чином виконує свої обов`язки як військовозобов`язаний . Вважає , що начальником ТЦК та СП при накладені стягнення було грубо порушено вимоги ст. 280 КпАП України , а саме не з`ясовано чи винен він у вчиненні правопорушення , чи є обставини , що пом`якшують і обтяжують відповідальність , а також не з`ясовано інші обставини , які мають значення для правильного вирішення справи . Таким чином , дії начальника ТЦК та СП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення без врахування його пояснень , за відсутності доказів - є протиправними , а відтак винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною і необґрунтованою , тому підлягає скасуванню .
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю і пояснив , що постановою від 9 травня 2026 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України та накладено штраф у розмірі 17000 гривень за те , що він не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк та місце , зазначені в повістці . Повістку про виклик до ТЦК не отримував . 15 травня 2026 року було сплачено штраф у добровільному порядку у розмірі 8500 гривень , а саме 50% від суми штрафу . Йому не було відомо про явку до ТЦК 9 травня 2026 року , жодних повідомлень чи повісток не отримував . 
Представник позивача Широкий В.В. пояснив , що постановою ТЦК від 9 травня 2026 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього штраф . Ніяких повісток позивач не отримував від ТЦК . Щодо уточнення облікових даний , то не було у цьому потреби , оскільки у застосунку «Резерв+» є всі наявні дані про позивача . Останнім часом позивач свої особисті дані не змінював тому , що немає правових підстав для зміни його особистих даних . Підстав для складання протоколу та постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності немає . Після винесення постанови від 9 травня 2026 року позивачем 15 травня 2026 року позивачем було сплачено штраф у добровільному порядку у розмірі 8500 гривень , а саме 50% від суми штрафу . Вважає , що постанова є незаконною , тому підлягає скасуванню .
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не явився , про день та час розгляду справи повідомлений належним чином , причину неявки суду не повідомив .
Суд , вивчивши матеріали справи , вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав .
У судовому засіданні встановлено , що постановою № R522779 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 9 травня 2026 року на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України у вигляді штрафу у сумі 17000 гривень ( а.с. 6 ) . Згідно постанови ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце , зазначені в повістці (ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» , чим допустив порушення законодавства про оборону , мобілізаційну підготовку та мобілізацію .
Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України .
Згідно копії військово-облікового документу «Резерв+» вбачається , що військовозобов`язаний солдат ОСОБА_1 потребує проходження базової загальновійськової підготовки , солдат резерву . Тип відстрочки – бронювання , відстрочка до 12 грудня 2026 року . Дата уточнення даних – 6 травня 2026 року ( а.с. 5 ) . Згідно копії квитанції № 6263cb01_e1b8_4ffd_8fab_460ef7f451dd_0 від 15 травня 2026 року ( а.с. 7 ) вбачається , що ОСОБА_1 сплатив адміністративний штраф у розмірі 8500 гривень 00 копійок .
Згідно ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше , як на підставах і в порядку, встановлених законом . Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності . Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції , у точній відповідності з законом . Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб , правом оскарження , іншими встановленими законом способами .
Згідно ч. 3 ст. 210 КпАП України , за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності , передбачено відповідальність за вчинення дій , передбачених частиною першою цієї статті , в особливий період .
Частиною 1 статті 210 КпАП України передбачена відповідальність за порушення призовниками , військовозобов`язаними , резервістами правил військового обліку .
Диспозиція ч. 3 ст. 210 КпАП України є бланкетною , тобто передбачає вказівку про порушення вимог іншого нормативно-правового акта .
Згідно абзацу 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися : у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк .
Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини , на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення , крім випадків , встановлених статтею 78 цього Кодексу . В адміністративних справах про протиправність рішень , дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення , дії чи бездіяльності покладається на відповідача .
В силу принципу презумпції невинуватості , що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення , всі сумніви щодо події порушення та винності особи , що притягується до відповідальності , тлумачаться на її користь . Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи .
Згідно ст. 62 Конституції України , ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину . Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах , одержаних незаконним шляхом , а також на припущеннях . Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь .
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення , у тому числі , встановлення вини особи у його вчиненні , яка підтверджена належними та допустимими доказами .
Відповідачем не надано до суду належних доказів на підтвердження направлення та вручення позивачу повістки про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Дніпропетровська область) , не надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КпАП України та не доведено наявність складу адміністративного правопорушення і відповідно правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення .
Судом встановлено , що після винесення постанови № R522779 від 9 травня 2026 року позивач у добровільному порядку сплатив штраф у розмірі 8500 гривень , а саме 50% від суми штрафу (17000 гривень 00 копійок) , що підтверджується квитанцією № 6263cb01_e1b8_4ffd_8fab_460ef7f451dd_0 від 15 травня року ( а.с. 7 ) .
Грошові кошти сплачені позивачем в рахунок штрафу були сплачені ним з метою виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності , яка на момент сплати не була скасована , а тому до цих правовідносин не може бути застосований Порядок повернення (перерахування) коштів , помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затверджений наказом Мінфіну від 3 вересня 2013 року № 787 (Порядок 787) .
Наведені висновки суду ґрунтуються на тому , що Порядок № 787 може бути застосовний виключно до випадків повернення помилково чи надміру зарахованих коштів до бюджету . Оскільки сума адміністративно штрафу , яку позивач добровільно вніс до бюджету , не є помилково чи надміру зарахованою , Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється .
Сума штрафу , перерахована до бюджету на підставі постанови про застосування такого виду адміністративного стягнення , яку надалі суд визнав протиправною та скасував , може бути стягнута на користь платника згідно зі ст. 1212 ЦК 2003 року як безпідставно отримано , у випадку , якщо позивачу зазначена сума не буде повернута у добровільному порядку на підставі поданої ним заяви про повернення грошових коштів внаслідок скасування судом постанови та закриття провадження у справі .
Докази того , що позивачу не буде повернута сума сплаченого ним штрафу після набрання законної сили рішенням суду по даній справі про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності , в матеріалах справі відсутні .
Згідно ст. 1212 ЦК України 2003 року особа , яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) , зобов`язана повернути потерпілому це майно . Особа зобов`язана повернути майно і тоді , коли підстава , на якій воно було набуте , згодом відпала . Положення цієї глави застосовуються незалежно від того , чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна , потерпілого , інших осіб чи наслідком події . Положення цієї глави застосовуються також до вимог про : 1) повернення виконаного за недійсним правочином ; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння ; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні ; 4) відшкодування шкоди особою , яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи .
У випадках , встановлених Конституцією України та законом , особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади , органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 ЦК України) . Рішення , прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів , не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України) .
Особа , яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) , зобов`язана повернути потерпілому це майно . Особа зобов`язана повернути майно і тоді , коли підстава , на якій воно було набуте , згодом відпала . Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того , чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна , потерпілого , інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 ЦК України) .
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 дійшла висновку , що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких , які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави . Це узгоджується з практикою Великої Палати Верховного Суду про те , що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків , на які воно спрямоване (постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39) , від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27) , від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35) , від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52) , від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109) .
За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань , які виникають із заподіяння шкоди майну , характерним є , зокрема , зменшення майна потерпілого , а для кондикційних , - так би мовити , приріст майна у набувача без достатніх правових підстав . Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях , тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення , бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої . Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності , оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно , яке безпідставно набув (зберіг) , або вартість останнього (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)) . Інакше кажучи , у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно , а інша його не набуває , тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває , зокрема утримує в себе .
Повноваження місцевого суду  за наслідками розгляду справи з приводу рішень , дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності визначені ч. 3 ст. 286 КАС України і не передбачають стягнення з Державного бюджету України (або зобов`язання відповідача ініціювати повернення) на користь позивача грошових коштів .
Враховуючи викладене , суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з Державного бюджету України (або зобов`язання відповідача ініціювати повернення) на користь позивача грошових коштів у розмірі 8500 гривень 00 копійок , що були сплачені як адміністративний штраф за оскаржуваною постановою , оскільки грошові кошти сплачені позивачем в рахунок накладеного адміністративного стягнення були сплачені ним добровільно , а тому не можуть вважатися помилковими або надміру сплаченими . При цьому , позивач не позбавлений можливості у подальшому звернутися до суду з позовом про стягнення на підставі ст. 1212 ЦК України сплачених сум .
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони , яка не є суб`єктом владних повноважень , всі судові витрати , які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу , стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень , що виступав відповідачем у справі , або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа .
За таких обставин , з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір на користь позивача у розмірі 665 гривень 60 копійок , сплачений при зверненні до суду з даним позовом .
Керуючись ст. 268 , 269 , 271 , 286 Кодексу адміністративного судочинства України , суд

В И Р І Ш И В

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково .
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № R522779 від 9 травня 2026 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень 00 копійок , і закрити справу про адміністративне правопорушення .
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі , з  ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , місцезнаходження : АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 665 гривень 60 копійок .
Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя С.А. Скиба