ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
УХВАЛА
м. Київ
09.09.2026 | Справа № 910/340/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелетія» про відстрочення виконання постанови Верховного Суду від 01.04.2025 у справі
за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк»
до 1. Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелетія»
3. Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київське інвестиційне агентство»
про розірвання договорів та усунення перешкод у користуванні майном
Представники сторін:
від заявника (боржника): Майоренко Я.М.;
від стягувача: Шкурат О.М.;
від відповідача 1: не з`явився;
від відповідача 3: не з`явився.
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2024, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі №910/340/24, відмовлено у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелетія».
Постановою Верховного Суду від 01.04.2025 постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 і рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2024 у справі №910/340/24 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди нежилих приміщень та земельної ділянки та усуненні перешкод у користуванні майном. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Розірвано Договір оренди нежилих приміщень та земельної ділянки від 23.01.2019 №129/01-19/1-М, укладений між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Укргазбанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Мелетія», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. за реєстровим номером 534.
Постановлено усунути перешкоди у здійсненні Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Укргазбанк» права володіння та розпорядження нерухомим майном шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелетія» з нежилих приміщень і споруд спортивного клубу ВО «Завод Арсенал», загальною площею 536,3 кв.м, та земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:82:033:0013, площею 1,9902 га, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 36.
10.08.2026 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелетія» надійшла заява про відстрочення виконання постанови Верховного Суду від 01.04.2025 у справі №910/340/24, в якій заявник (боржник) просить суд відстрочити виконання за наказом Господарського суду м. Києва від 29.04.2025 (винесеного на виконання Постанови Верховного Суду від 01.04.2025 року у справі №910/340/24) в частині усунення перешкод у здійсненні ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» права володіння та розпорядження нерухомим майном шляхом виселення ТОВ «МЕЛЕТІЯ» з нежитлових приміщень і споруд спортивного клубу ВО «Завод Арсенал» загальною площею 536,3 кв.м та земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:82:033:0013) площею 1,9902 га за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 36 - строком на 10 (десять) місяців з дня постановлення ухвали за даною заявою.
14.08.2026 до Господарського суду міста Києва від стягувача надійшли заперечення на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелетія».
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2026 (після виходу судді з відпустки) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелетія» про відстрочення виконання постанови Верховного Суду від 01.04.2025 у справі №910/340/24 призначено до розгляду у судовому засіданні 09.09.2026.
У судове засідання 09.09.2026 з`явився представник заявника (боржника), просив суд задовольнити заяву про відстрочення виконання судового рішення.
Представник стягувача у судовому засіданні 09.09.2026 надав усні пояснення з приводу заяви боржника, проти її задоволення заперечив.
Розглянувши заяву про відстрочення виконання рішення, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на такі обставини.
Частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, що підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися. Вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).
Тобто, підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.
При цьому, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.
Відстрочення - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
У відповідності до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.
Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».
У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.
Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.
Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом.
Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини зазначає, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.
З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення судом встановлено, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.
Заява про відстрочення виконання постанови Верховного Суду від 01.04.2025 у справі №910/340/24 обгрунтована тим, що заявник (боржник) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання укладеним договору оренди нежилих приміщень та земельної ділянки на вул. Михайла Грушевського, 36 у редакції позивача.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2026 року у справі №910/8553/26 (суддя Селівон А.М.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Як вказує заявник (боржник), у випадку негайного виконання рішення суду у даній справі відбудеться примусове виселення боржника з території, зупинення будівництва парку та демонтаж уже змонтованих елементів спортивної інфраструктури боржника. Однак між сторонами наразі існує невирішений спір – справа №910/8553/26, що і є безумовною підставою для звернення до суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення.
Суд зазначає, що наведені заявником (боржником) обставини не є підставою для відстрочення виконання постанови Верховного Суду від 01.04.2025 у справі №910/340/24, оскільки сторона спору може безкінечно ініціювати будь-які судові процеси (в тому числі й завідомо необгрунтовані) з метою затягування виконання іншого судового рішення, яке набрало законної сили.
Більш того, у ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України чітко та неоднозначно визначено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Оскільки постанова Верховного Суду у справі №910/340/24, виконання якої заявник (боржник) просить суд відстрочити, ухвалена 01.04.2025, то підстави задовольняти заяву (подана до суду 10.08.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелетія» про відстрочення виконання вказаної постанови в будь-якому випадку відсутні.
Згідно з ч. 7 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.
Керуючись ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелетія» про відстрочення виконання постанови Верховного Суду від 01.04.2025 у справі №910/340/24.
Згідно з ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її проголошення.
Повний текст складено та підписано 10.09.2026.

Суддя О.М. Спичак