УХВАЛА

13 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/7295/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» 

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2026 у справі
за позовом Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП» 
про визнання недійсним договору в частині та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:
22.06.2026 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в електронному суді подана касаційна скарга Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2026 (повний текст складено 09.06.2026) у справі № 910/7295/25.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 у справі №910/7295/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2026, у позові відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту включення до ціни договору (зі змінами) розміру ПДВ відповідачем, який не був платником ПДВ, а за таких обставин відсутні й підстави для визнання недійсними пунктів 1.1 та 3.1 договору (зі змінами) в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість. У зв`язку з вказаним, відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 18595577,90 грн.
Підставою касаційного оскарження є пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Скаржник зазначає, що враховуючи статус платника податків Виконавця, положення пунктів 1.1, 3.1 Договору від 21.02.2022 № 37-К-22 (зі змінами) у частині включення до договірної ціни ПДВ суперечать підпункту 9.5. пункту 9 підрозділу підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, а тому мають бути визнані судом недійсними на підставі частини 1 статті 203, статей 215, 217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Беручи до уваги викладене заявником обґрунтування оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що матеріали касаційної скарги Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» відповідають вимогам статей 287-291 ГПК України, є достатніми для відкриття касаційного провадження та відповідно до частини третьої статті 301 ГПК України підлягають розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Скаржник зазначає, що існує низка постанов Верховного Суду (зокрема від 24.10.2024 у справі № 914/2694/23, від 13.11.2024 у справі № 911/23/24; від 07.08.2024 у справі № 916/2914/23; від 10.09.2024 у справі № 922/4055/23; від 11.02.2026 № 910/5888/25) у справах, де предметом позову виступали вимоги про визнання недійсним частково договорів, стягнення сум ПДВ та коштів передбачених статтею 625 ЦК України, нарахованих на ці суми. У цих постановах Верховний Суд хоч і визнає умови договорів недійсними, проте зазначає, що обов`язок з повернення коштів за статтею 1212 ЦК України виникає у відповідача не з часу визнання спірного пункту договору недійсним, а з часу отримання відповідачем цих коштів. При цьому Верховний Суд у наведених постановах, керується правовою позицією про те, що ПДВ не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства. Проте, ці висновки Верховного суду не є подібними правовідносинам у справі №910/7295/25, що свідчить про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень частин 1, 2, 3 статті 632 ЦК України, частини першої статті 1212 ЦК України з урахуванням особливостей частин 4, 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України у подібних правовідносинах.
Оскаржувані судові рішення аргументовані тим, що хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку. 
Зазначене узгоджується з позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20, від 04.05.2023 у справі №910/59/22, а також у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі 910/12764/20.
У свою чергу, колегія суддів установила, що ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.04.2026 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду передано справу № 910/9802/25 за позовом Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ес Енд Ей Груп" про визнання недійсними пунктів договору в частині та стягнення 136733,00 грн.
В ухвалі акцентовано увагу на тому, що у справах №910/5813/25, №910/5888/25 та №910/5735/25 у подібних правовідносинах склалася різна практика щодо правозастосування статей 41, 43 Закону України "Про публічні закупівлі" та підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України.
Ухвалою від 27.05.2026, справу № 910/9802/25 прийнято до розгляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у судовому засіданні 03.07.2026, в якому оголошено перерву до 18.09.2026.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
У такому випадку згідно з приписами пункту 11 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.
Ураховуючи вищевикладене, з метою дотримання єдності судової практики та зважаючи на предмет та підстави касаційного оскарження, враховуючи аналогічний зміст правовідносин та суб`єктний склад у цій справі та справі №910/9802/25, Суд дійшов висновку про необхідність зупинення касаційного провадження у справі № 910/7295/25 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/9802/25. 
Керуючись статтями 228, 229, 234, 235, 287-291, 294, 301 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2026 у справі № 910/7295/25.
2. Надати учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзивів та доданих до них документів іншим учасникам справи до 31.07.2026 з урахуванням положень статті 42 ГПК України.
3. Витребувати з Господарського суду міста Києва та/або Північного апеляційного господарського суду матеріали справи № 910/7295/25.
4. Зупинити касаційне провадження у справі № 910/7295/25 за касаційною скаргою Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2026 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 910/9802/25 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого перегляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ