ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

28 липня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/14230/25
Суддя І інстанції - Врона О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Кальника В.В., Сафронової С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі апеляційну скаргу Відділу «Центр надання адміністративних послуг Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області»
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу «Центр надання адміністративних послуг Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Станично-Луганська селищна військова адміністрація Щастинського району Луганської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом в якому просила:
визнати протиправними дії Відділу «Центр надання адміністративних послуг Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області», код ЄДРПОУ 44361377 щодо не нарахування грошової компенсації за невикористані за 2021-2023 роки щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
стягнути з Відділу «Центр надання адміністративних послуг Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області», код ЄДРПОУ 44361377 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 невиплачену компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 80 661,44 (вісімдесят тисяч шістсот шістдесят одна) грн. 44 коп. з утриманням з цієї суми податку та інших обов`язкових платежів відповідно до законодавства України;
стягнути з Відділу «Центр надання адміністративних послуг Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області», код ЄДРПОУ 44361377 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.11.2024 по 15.05.2025 в розмірі 224754,00 (двісті двадцять чотири тисячі сімсот п`ятдесят чотири грн, 00 коп. з утриманням з цієї суми податку та інших обов`язкових платежів відповідно до законодавства України.
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що при звільнення їй не була виплачена компенсація за невикористані відпустки, що є порушенням її соціальних прав. У зв`язку з невиплатою вказаних сум при звільненні, у неї виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року позовні вимоги було задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, «ЦНАП Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального а просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції неправильно визначив відповідача, не встановив наявність трудових відносин, проігнорував обставини окупації, не оцінив зловживання процесуальними правами з боку позивачки та допустив істотні порушення норм права.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції. 
В силу положень ст. 311 КАС України, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження на 28.07.2026.
Разом з тим, до суду надійшли клопотання Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області та Відділу «Центр надання адміністративних послуг Станично-Луганської селищної військової адміністрації» про розгляд справи в судовому засіданні з повідомлення учасників справи.
Водночас, зважаючи на те, що справа № 160/14230/25 розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, беручи до уваги призначення судом апеляційної інстанції справи до розгляду в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України, а також наявність письмового відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів не вбачає обставин, які унеможливлюють розгляд справи в порядку письмового провадження та необхідності призначення судового розгляду у відкрите судове засідання за участю учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що Розпорядженням керівника військово - цивільної адміністрації від 07.09.2021 № 116 - к, ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу державного реєстратора відділу «Центр надання адміністративних послуг Станично -Луганської військово - цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області» з 08 вересня 2021 року. Згідно п. 2 розпорядження присвоєно 8 ранг посадової особи місцевого самоврядування.
Указом Президента України від 23.09.2022 № 665/2022 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Луганській області» на базі Станично -Луганської військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області утворено Станично-Луганську селищну військову адміністрацію Щастинського району Луганської області.
Відповідно до Додатку №1 розпорядження начальника селищної військової адміністрації від 24.10.2022 №4 «Про призупинення дії трудових договорів працівників Станично - Луганської селищної військового - цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області на період воєнного стану», з ОСОБА_1 начальником відділу - державний реєстратор, дію трудового договору призупинено з 24 жовтня 2022 року.
З 08.09.2021 до 24.10.2022 з позивачем діяв трудовий договір і ОСОБА_1 перебувала на посаді начальника відділу державного реєстратора відділу «Центр надання адміністративних послуг Станично - Луганської військово - цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області» без перерви трудового договору.
Розпорядженням начальника Станично - Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області від 24.10.2023 № 98 «Про відновлення дії трудового договору із начальником відділу - державного реєстратора послуг Станично - Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області» відновлено дію трудового договору з 25.10.2023 року із ОСОБА_1 .
06.11.2024 позивачем було подано заяву про звільнення за угодою сторін.
Розпорядженням начальника Станично - Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області від 13.11.2024 року №155-к, ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади 14 листопада 2024 року.
Згідно з п. 2 вказаного розпорядження зобов`язано головного бухгалтера виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 25 жовтня 2023 року по 31 грудня 2023 року в кількості 0 днів та за період роботи з 1 січня 2024 року до 14 листопада 2024 року в кількості 11 днів.
Під час звільнення ОСОБА_1 при розрахунку у розпорядження № 155 - к від 13.11.2024 при визначені кількості днів невикористаної відпуски не враховано період роботи з 08.09.2021 по 25.10.2023 і не вирахувано кількість днів невикористаної відпуски за вказаний період.
14.11.2024 позивач звернулася до Станично - Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області із заявою, в якій просила визначити кількість днів невикористаної відпустки з 08.09.2021 року.
27.11.2024 Відділ «Центр надання адміністративних послуг Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області» склав повідомлення № 127 від 27.11.2024 про нараховані та виплачені суми при звільненні. 
З повідомлення вбачається, що ОСОБА_1 не враховано та не здійснено визначення кількості днів невикористаної відпуски за період роботи з 08.09.2021 по 25.10.2023.
Не погодившись з діями відповідача, вважаючи їх протиправними, позивач за захистом своїх порушених прав і інтересів звернулася з позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача відповідачем безпідставно не виплачена грошва компенсація за дні невикористаної щорічної та додатковї оплачуваною відпустки, під час перебування на посаді. Крім того позичка має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку, але не більше ніж за шість місяців.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Закон України «Про відпустки» №504/96-ВР установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.
Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування врегульовані Законом України від 01 серпня 2001 року № 2493 -III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Частинами 5, 6 ст. 21 Закону № 2493 - III встановлено, що посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Посадовим особам, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів. 
Згідно з ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Особам віком до вісімнадцяти років надається щорічна основна відпустка тривалістю 31 календарний день. Для деяких категорій працівників законодавством України може бути передбачена інша тривалість щорічної основної відпустки. При цьому тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частиною першою цієї статті (ст. 75 КЗпП України).
Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1994 р. № 250 затверджено Порядок і умови надання державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування додаткових оплачуваних відпусток (Порядок №250).
За п. 1 Порядку №250 державним службовцям, які мають стаж державної служби понад 10 років, посадовим особам місцевого самоврядування, які мають стаж служби в цих органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 5 календарних днів, а починаючи з 11-го року ця відпустка збільшується на 2 календарних дні за кожний наступний рік. Тривалість додаткової оплачуваної відпустки не може перевищувати 15 календарних днів; додаткові оплачувані відпустки державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування надаються одночасно із щорічною відпусткою згідно з установленим графіком або за згодою сторін окремо від неї.
Відповідно до відомостей про трудову діяльність з Реєстру застрахованих осіб №7354 31310453 2328 від 24.01.2025 на день призначення ОСОБА_1 на посаду начальника відділу державного реєстратора відділу «Центр надання адміністративних послуг Станично - Луганської військово - цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області» з 08.09.2021 року, у неї наявний стаж понад 25 років на державній службі та в органах місцевого самоврядування.
Частина 1, 2 ст. 79 КЗпП визначає, що щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації.
У разі надання зазначених відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, крім визначених законом випадків, коли ці відпустки за бажанням працівника надаються повної тривалості.
Так відповідно до розпорядження начальника селищної військової адміністрації від 24 жовтня 2022 року № 4 «Про призупинення дії трудових договорів працівників Станично - Луганської селищної військового - цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області на період воєнного стану» з позивачем було призупинено дію трудового договору.
За період з 08.09.2021 по 07.09.2022 (відпрацьований робочий рік) позивач за трудовим законодавством України має право на:
30 календарних днів щорічної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки 15 календарних днів на рік, всього 45 днів.
З 08.09.2022 по 24.10.2022 - 3 дні щорічної оплачуваної відпустки за відпрацьований 31 робочий день до дати призупинення дії трудового договору.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Цей строк неодноразово продовжувався аналогічними Указами та наразі триває.
Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Станом на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами та ухвалення цього рішення в Україні діє правовий режим воєнного стану.
Особливості організації трудових відносин в умовах цього стану визначено Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-IX (Закон №2136-IX).
Цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Положеннями ч.1 ст.12 Закону №2136-IX встановлено, що у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки».
За визначенням у ст. 13 Закону №2136-IX призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.
Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України. 
Разом з тим відповідно до ч.2 ст. 46 Закону № 889 до стажу державної служби зараховується, зокрема період, коли державний службовець не працював з поважних причин, але залишався у трудових відносинах з державним органом. 
З урахуванням вищенаведеного правового регулювання, суд першої інстанції вірно вказав на те, що строк призупинення дії трудового договору, встановлений державному службовцю з урахуванням ст. 13 Закону № 2136, зараховується йому до стажу державної служби, що дає право на надання відповідної кількості днів додаткової оплачуваної відпустки, та за цей строк надається додаткова оплачувана відпустка за стаж державної служби.
Отже з 08.09.2022 по 25.10.2023 ОСОБА_1 трудовим законодавством України гарантована додаткова оплачувана відпустка у кількості 15 днів.
Виходячи з викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем при звільненні позивача безпідставно не виплачена грошова компенсація за дні невикористаної щорічної та додаткової оплачуваної відпустки, які не були використані під час перебування на посаді, а саме:
- за період з 08.09.2021 по 07.09.2022 - 30 календарних днів щорічної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки 15 календарних днів на рік, всього 45 днів;
- за період 08.09.2022 по 24.10.2022 - 3 дні щорічної оплачуваної відпустки за відпрацьований 31 робочий день до дати призупинення дії трудового договору з позивачем;
- за період з 08.09.2022 по 25.10.2023 - 15 днів додаткової відпустки.
Всього 63 дня відпустки (33 дня щорічної відпустки та 30 днів додаткової оплачуваної відпустки).
На підтвердження факту ненарахування компенсації за невикористанні дні щорічної і додаткової відпустки позивачем надані:
-відомість з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 22.02.2022 за період з І кварталу 2021 по 4 квартал 2021 року (відомість з ДРФО за період з І кварталу 2021 по 4 квартал 2021 року);
- відомість з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 05.12.2023 за період з І кварталу 2022 по 4 квартал 2022 року (відомість з ДРФО за період з І кварталу 2022 по 4 квартал 2022 року);
- відомість з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 12.03.2024 за період з І кварталу 2023 по 4 квартал 2023 року (відомість з ДРФО за період з І кварталу 2023 по 4 квартал 2023 року);
-відомість з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 21.02.2025 за період з І кварталу 2024 по 4 квартал 2024 року (відомість з ДРФО за період з І кварталу 2024 по 4 квартал 2024 року);
- довідка - Форма ОК - 5 № 2541 4455 0752 2223 від 24.01.2025 (Форма ОК - 5 № 2541 4455 0752 2223);
- особова картка ОСОБА_1 . Форма П - 2 ДС , з якої вбачається з розділу IV Відпустки, що позивач у період з 08.09.2021 по 14.11.2024 не перебувала у відпустці (щорічній основній та додатковій).
Вищевказаними відомостями з ДРФО і Формою ОК-5 підтверджено відсутність будь - яких перерахувань за перебування ОСОБА_1 у відпустках чи компенсацію за дні невикористаної відпустки (щорічної та додаткової) за період з 08.09.2021 по 24.10.2023. і доводами апеляційної скарги вказаних обставин не спростовано.
Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (Порядок №100).
За п.2 розділу ІІ Порядку №100 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки (п. 7 розділу IV цього Порядку № 100).
Для розрахунку оплати за невикористані відпустки (63 дня) береться період з 08.09.2021 по 28.02.2022 (отримання заробітної плати), згідно відомості з ДРФО за період з І кварталу 2021 по 4 квартал 2021 року, відомості з ДРФО за період з І кварталу 2022 по 4 квартал 2022 року, які кореспондуються з Формою ОК - 5 №2541 4455 0752 2223 з урахуванням утримання податків з доходів фізичних осіб: за вересень 2021 - 16075,00 грн за 17 робочих днів (початок відліку розрахункового періоду), за жовтень 2021 - 21822,20 грн за 20 робочих днів, за листопад 2021 -33027,75 грн. за 22 робочих днів, за грудень 2021 - 35066,50 грн. за 23 робочих днів, за січень 2022 - 24465,00 грн. за 19 робочих днів, за лютий 2022 - 24465,00 грн. за 20 робочих днів, всього 154 921, 19 грн за 121 робочих днів.
Розмір оплати за компенсацію за невикористані дні відпустки в даному випадку розраховується з суми середнього заробітку 154 921,19 грн., розрахунковий період 121 робочий день; 154921,19 грн./121 день = 1280,34 грн.
Враховуючи, що позивачем не використано 63 дня щорічної основної та додаткової відпустки, тому розмір невиплаченої компенсації за невикористані відпустки становить 80 661,44 (вісімдесят тисяч шістсот шістдесят одна) грн, 44 коп. (1280,34 грн х 63).
При звільненні ОСОБА_1 мала право на отримання грошової компенсації за невикористані за 2021-2023 роки 63 календарних днів щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки (30 днів щорічної основаної та 33 дні додаткової).
Таким чином, Відділ «Центр надання адміністративних послуг Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області» при розрахунку до суми компенсації за відпустку протиправно не враховано 80 661,44 грн. до повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні від 27.11.2024 №127, при цьому апеляційна скарга не містить жодних зауважень з приводу вказаного обчислення, проведеного судом першої інстанції.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Відповідно абз. 1 п. 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
За абз. 3 п. 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Абзацом 2 п. 8 Порядку № 100, встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.
Відповідно до Форми ОК - 5 № 2541 4455 0752 2223 позивачу за жовтень 2024 була нарахована заробітна плата 43398,75 грн. (23 робочих дня) за листопад 2024 - 32672,87 грн. за (21 робочих днів). Середньомісячна заробітна плата складає 38035,81 грн.
Виходячи із отриманого ОСОБА_1 заробітку за останні місяці роботи на посаді начальника відділу - державного реєстратора послуг Станично -Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області, її середньоденна заробітна плата становить: ((32672,87 грн + 43398,75 грн)/ 21 робочі дні в жовтні 2024 року + 23 робочі дні в листопаді 2024 року)) = 1728,90 грн.
Судом першої інстанції вірно враховано те, що позивача звільнено 14.11.2024 і в день її звільнення роботодавцем не проведений з нею остаточний розрахунок. Отже, періодом, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача, є період з 15.11.2024 (наступний день після звільнення) по 15.05.2025 (шестимісячний термін, який передбачений ст.117 КЗпП України), що включає 130 робочих днів (11 днів за листопад 2024 рік + 22 дні за грудень 2024 рік + 23 дня за січень 2025 рік + 20 днів за лютий 2025 рік +21 день за березень 2025 рік+ 22 дні за квітень 2025 рік + 11 днів за травень 2025 рік).
Розмір середнього заробітку позивача за 130 робочих днів становить 224754,00 грн. (1728,90 грн - середньоденний заробіток позивача *130 робочих днів).
Роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника (ч. 1 ст. 47 КЗпП України).
Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з звільненим працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Отже суд першої інстанції враховуючи запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, розрахував суму компенсації на користь позивача у розмірі 224754,00 грн.
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення. 
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції є законними, обґрунтованими, підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні, оскільки суд повно, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у рішенні суду першої інстанції повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу «Центр надання адміністративних послуг Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області» - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили. 
В повному обсязі постанова складена 28 липня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя В.В. Кальник 

суддя С.В. Сафронова