Постанова
Іменем України

11 серпня 2026 року
м. Київ

справа № 624/456/23
провадження № 61-5130 св 24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Пророка В. В.,
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
учасники справи:
позивач | - | ОСОБА_1 , |
відповідач: | | Акціонерне товариство «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»,
розглянувши на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Тарасенко Вірою Юріївною, на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 18 січня 2024 року, ухвалене суддею Крапівкою Т. В., та постанову Харківського апеляційного суду від 27 березня 2024 року, прийняту колегією суддів у складі Пилипчук Н. П., Маміної О. В., Тичкової О. Ю.,встановив

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог учасників справи

1. У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 992 400,00 грн без стягнення податків та обов`язкових платежів, в рахунок відшкодування моральної шкоди. 

2. Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько о 08:00 годині у смт Кегичівка Кегичівського району Харківської області по вул. 1-го Травня, поблизу будинку № 47, сталося зіткнення локомотива ЧМЕ-3 № 7317 під керуванням машиніста ОСОБА_2 з мопедом «Верховина» без державного реєстраційного номера під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок зазначеної транспортної події ОСОБА_3 загинув на місці. Локомотив ЧМЕ-3 № 7317, який належить Акціонерному товариству «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»), є джерелом підвищеної небезпеки. Позивач вважає, що відповідач не вжив усіх необхідних заходів для забезпечення безпеки громадян, зокрема не забезпечив належне облаштування небезпечної ділянки залізничної колії огорожами, парканами чи іншими засобами безпеки, що, на її думку, мало б запобігти настанню тяжких наслідків у вигляді загибелі її брата внаслідок наїзду рухомого складу залізничного транспорту. У зв`язку зі смертю брата позивач зазнала значних душевних та моральних страждань. Вона зазначає, що перебувала з братом у близьких родинних стосунках, дуже його любила, він завжди підтримував і захищав її, а також вони проводили багато часу разом. Саме тому його смерть стала для неї тяжкою та непоправною втратою. Позивач зазначає, що після смерті брата її звичний спосіб життя істотно змінився: вона страждає порушенням сну, їй часто сняться нічні жахи, вона постійно перебуває у стані стресу та відчуває сильний душевний біль. На її переконання, втрата близької людини є незворотною та спричинила, продовжує спричиняти і в майбутньому спричинятиме тривалі моральні страждання, у зв`язку з чим завдана їй моральна шкода підлягає відшкодуванню у грошовій формі. 

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Кегичівський районний суд Харківської області рішенням від 18 січня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив. 

4. Суд першої інстанції мотивував своє судове рішення тим, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2, відбулася за участю двох транспортних засобів, які є джерелами підвищеної небезпеки. У зв`язку з цим до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Оскільки матеріалами справи вина водія транспортного засобу локомотива ЧМЕ-3 № 7317 ОСОБА_2 у вчиненні вказаного ДТП не встановлена, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з АТ «Укрзалізниця», як з роботодавця та власника джерела підвищеної небезпеки, моральної шкоди на користь позивача. 

5. Харківський апеляційний суд постановою від 27 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником Тарасенко В. Ю. , залишив без задоволення, а рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 18 січня 2024 року - без змін. 

6. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. 

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

7. ІНФОРМАЦІЯ_2 близько о 08:00 годині в Харківській області, Кегичівському районі, смт. Кегичівка, по вул. Першого Травня біля буд. 47, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів: локомотива ЧМЕ-3 №7317 під керуванням машиніста ОСОБА_2 та мопеда «Верховина» без р. н. під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. 

8. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії  НОМЕР_1 від 07 листопада 2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 20 років, яке було видане на підставі лікарського свідоцтва про смерть №12-17/229-КРт/18 від 05 листопада 2018 року, в якому зазначена причина смерті - несумісна з життям травма з розтрощенням голови. 

9. У висновку судово-медичної експертизи № 12-17/229-КПт/18 від 05 листопада 2018 року зазначений характер травм померлого, який чітко свідчить про характер травм від наїзду електропотягу, та зазначений висновок, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок несумісної з життям травми з розтрощенням голови. Про що свідчать дані обставини події: був травмований поїздом, коли їхав на мопеді. При судово-медичній експертизі трупа тілесні ушкодження були прижиттєвими та могли утворитися від ударної дії з великою силою тупих твердих предметів, якими могли бути частини локомотиву одномоментно або у близький проміжок часу один за одним, в момент, коли ОСОБА_3 знаходився вякості водія мопеду. Первинний удар був управу поверхню тіла, від чого утворились ушкодження голови, правої половини тіла, внутрішніх органів, після чого виникло падіння на розпростерту площу з утворенням саднин обличчя, тулуба, нижніх кінцівок. Між отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та настанням смерті має місце причинний зв`язок. На момент смерті ОСОБА_3 був тверезий, про що свідчать дані судово-токсикологічної експертизи: в крові трупа ОСОБА_3 етиловий та інші спирти не виявлені. 

10. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження №12018220000001295 від 03 листопада 2018 року, розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 276 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

11. Під час проведення досудового розслідування був проведений допит свідка ОСОБА_2 , що підтверджується протоколом допиту свідка від 15 листопада 2018 року, який пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03:45 годині на станції «Красноград» разом з помічником машиніста ОСОБА_5 заступив на свою зміну, пройшов медичну комісію, де знаходився в тверезому стані, ознайомився з наказами, отримав маршрутний лист і прийняв локомотив ЧМЕ-3 № 7317 і поїхав на станцію «Зачепилівку», де йому підчепили потяг № 6678 з 5 пасажирськими вагонами сполученням «Зачепиліка-Харків» і він слідував до станції «Красноград». Коли приїхав на станцію «Красноград», то відчепився від складу, залишив потяг на 9-му шляху і переїхав на 6 колію станції «Красноград», а до потягу під`їхав електровоз для подальшого проходження на станції «Харків-Пас». На станції «Красноград» машиніст ОСОБА_2 від чергового по цій станції отримав команду відправитися на станцію «Лозова» без вагонів для проходження ТО-2, і йому присвоїли номер потягу 4302. Він виїхав зі станції «Красноград» з 6-го шляху. При проходженні станції «Кегичівка» в момент його руху приблизно о 08:00 годині ІНФОРМАЦІЯ_2, коли він керував технічно справним локомотивом ЧМЕ-3 № 7317, потяг № 4302 рухався зі швидкістю 65 км/год по станції «Кегичівка» з боку м. Красноград в напрямку смт. Сахновщина. На вулиці було світло, погода була суха, і, рухаючись по 2-му головному шляху, під`їжджаючи до пішохідного переходу зліва від нього по ходу його руху, на 3-му шляху між пішохідним переходом стояли вантажні вагони, які перекривали йому огляд з лівого боку руху. Приблизно за 10-15 метрів раптово він побачив, що від цих стоячих вагонів, попереду нього зліва направо по ходу його руху по пішохідному переходу через колії швидко рухався на мопеді «Верховина» хлопець без пасажирів, і він відразу застосував екстрене гальмування при цьому подав гучний звуковий сигнал. Потім помітив, що водій-хлопець відразу додав швидкості, і від його заднього колеса пішов дим. Він хотів проскочити перед локомотивом, яким він керував, але, оскільки швидкість у потягу була приблизно 65 км/год, вага локомотива складала 123 тонни, а відстань з моменту коли він побачив машиніста і додав газу, щоб проскочити повз потяг, складала приблизно 2-3 метри, то він вже нічого не міг зробити, бо його локомотив навіть при екстреному гальмуванні рухався по інерції і відразу моментально не міг зупинитися. Він бачив, як своєю передньою правою частиною в районі заднього бруса був здійснений удар об мопед, на якому сидів хлопець, і мопед з хлопцем відкинуло вперед приблизно на 50 метрів. З моменту його гальмування до моменту зупинення відстань склала приблизно 450 метрів. Після зупинки локомотива по радіостанції він відразу передав про те, що трапилося, черговому станції «Кегичівка» для виклику карети швидкої допомоги і дав вказівку своєму помічнику машиніста ОСОБА_5 , щоб він вийшов з локомотива і пішов на місце, де трапилася подія, і подивився, чи живий хлопець. А він залишився в локомотиві, так як залишати одночасно з помічником машиніста локомотива заборонено. Після приходу помічника в кабіну локомотива йому стало відомо, що хлопець помер на місці події, і приблизно через 5-10 хвилин приїхала карета швидкої допомоги. Після чого він залишив в локомотиві помічника, а сам пішов на місце події, де вже були лікарі швидкої допомоги, які констатували смерть хлопця. Через деякий час приїхали працівники поліції. 

12. Аналогічні пояснення під час проведення досудового розслідування надав помічник машиніста ОСОБА_5 , що підтверджується копією протоколу допиту свідка від 15 листопада 2018 року. 

13. Згідно з наданими в ході досудового розслідування поясненнями свідка ОСОБА_6 (батька загиблого), вбачається, що він претензій стосовно загибелі сина ОСОБА_3 ні до кого не має, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні заявою від 07 листопада 2018 року та протоколом допиту свідка від 07 листопада 2018 року. Також відповідно до даного протоколу ОСОБА_6 повідомив, що в його сина був мопед «Верховина», на якому він постійно їздив, посвідчення водія на керування транспортним засобом у нього не було. ІНФОРМАЦІЯ_2 його син проснувся приблизно о 07:50 годині та почав збиратися на підробіток, але в зв`язку з тим, що він проспав і йому потрібно було з`явитися на підробіток о 08:00 годині, він вдягнувся, сів на мопед та поїхав на роботу. Приблизно о 09:00 годині цього ж дня йому на мобільний телефон зателефонувала дружина та повідомила про те, що сина вже немає в живих, а саме що його збив потяг на залізничному пішохідному переході. Зазначив, що син завжди був обережний за кермом, спиртні напої не вживав, займався спортом. 

14. Згідно з актом службового розслідування аварії від 12 листопада 2018 року, висновок: випадок травмування ОСОБА_3 ставсячерез грубе порушення ним пунктів 2.1-2.3, 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» зі змінами та доповненнями, затверджених наказом МТУ від 22 листопада 2007 року № 1059. Тепловоз ЧМЕ-3 №7317 знаходиться в задовільному технічному стані. Станція розташована в прямій дільниці колії, на площадці. Вини працівників залізничного транспорту у випадку травмування ОСОБА_3 не встановлено. 

15. Протоколом оперативної наради при начальнику локомотивного депо Лозова від 05 листопада 2018 року ухвалено, що в затримці поїзда № 4302 в добу ІНФОРМАЦІЯ_2 по ст. Кегичівка РФ «Південна залізниця» вини працівників локомотивного депо Лозова немає. Причиною затримки встановлено виникнення нестандартної ситуації - застосування екстреного гальмування для запобігання наїзду на мопед, водій якого через особисту неуважність та в порушення вимог пункту20.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року - а саме «водії транспортних засобів можуть перетинати залізничні колії лише на залізничних переїздах», під`їжджаючи до пішохідного переходу через колії, відволікся від керування транспортним засобом, не переконався в тому, що до переходу наближається поїзд, та не зупинився у встановленому місці для пропуску поїзда, що наближається, і виїхав на пішохідний перехід через залізничну колію по ст. Кегичівка, чим створив аварійну ситуацію. 

16. Відповідно до акту комісійного огляду Локомотивного депо ТЧ-9 Лозова тепловоза ЧМЕ-З № 7317 від ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено: - автогальмівне обладнання тепловоза перевірено, знаходиться в справному стані та відповідає вимогам інструкцій № ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015; - перевірено роботу з обох кабін сигналів великої та малої гучності, сигнали знаходяться в справному стані; - перевірено з обох боків буферні фонарі та прожектори - знаходяться в справному стані; - перевірено стан колісних пар та виконано контрольний обмір, параметри бандажів, гребенів відповідають вимогам інструкції ВНД; - наявні сліди сколу фарби від ударів на поверхні заднього буферного щита з правого боку по ходу руху тепловоза. Інших пошкоджень не має. Тепловоз технічно справний, відповідає вимогам ПТЕ, після проведення планового ТО-2 буде виданий в експлуатацію. 

17. Згідно з постановоюслідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП в Харківській області від 29 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження № 12018220000001295 від 03 листопада 2018 року, під час досудового розслідування встановлено докази, які свідчать про відсутність у діянні машиніста  ОСОБА_7  складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 276 Кримінального кодексу України (далі - КК України). У даній постанові зазначено, що дії потерпілого ОСОБА_3 не відповідали вимогам пунктів 2.2, 2.3, 2.4, 2.6 Правил безпеки громадян. Запобігти даній залізнично-транспортній пригоді міг ОСОБА_3 , виконавши вимогу 2.3 Правил безпеки громадян. А вдіях машиніста ОСОБА_7 не вбачається порушень Правил безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту, які перебували у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, та відповідно ознак складу злочину, передбаченого статтею 276 КК України. 

18. Позивач є сестрою ОСОБА_3 , що підтверджується копією повторного свідоцтвапро народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кегичівського районного управління юстиції у Харківській області, та копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кегичівського РУЮ Харківської області. 

19. Як вбачається з довідок, наданих Кегичівською селищною радою Харківської області за № 10-08/16 та № 10-08/17 від 25 травня 2023 року, ОСОБА_3 станом на день смерті  ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та разом з ним були зареєстровані наступні особи: мати ОСОБА_8 , 1976 року народження, та сестра ОСОБА_1 , 2005 року народження. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20. У квітні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана засобами поштового зв`язку 03 квітня 2024 року її представником - адвокатом Тарасенко В. Ю., на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 18 січня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 березня 2024 року, в якій заявниця просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 

Рух справи в суді касаційної інстанції 

21. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 квітня 2024 року суддею-доповідачем для розгляду справи № 624/456/23 визначено Пророка В. В. , судді, які входять до складу колегії: Петров Є. В., Ситнік О. М. 

22. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 травня 2024 року відкрито касаційне провадження і витребувано матеріали цієї справи з Кегичівського районного суду Харківської області. 

23. 20 травня 2024 року справа № 624/456/23 надійшла до Верховного Суду. 

24. На підставі розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2024 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями на підставі службової записки судді Пророка В. В. 

25. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 вересня 2024 року суддею-доповідачем для розгляду справи № 624/456/23 визначено Пророка В. В. , судді, які входять до складу колегії: Литвиненко І. В., Петров Є. В. 

26. На підставі розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2026 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями на підставі службової записки судді Пророка В. В. 

27. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 лютого 2026 року суддею-доповідачем для розгляду справи № 624/456/23 визначено Пророка В. В. , судді, які входять до складу колегії: Калараш А. А., Петров Є. В.

28. На підставі розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 10 серпня 2026 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями на підставі службової записки судді Пророка В. В. 

29. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 серпня 2026 року суддею-доповідачем для розгляду справи № 624/456/23 визначено Пророка В. В. , судді, які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М., Карпенко С. О.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

30. З урахуванням змісту касаційної скарги ОСОБА_1 оскаржує зазначені судові рішення на підставі пунктів 1, 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ?ЦПК України). 

31.  ОСОБА_1 вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 740/3561/21, від 17 червня 2020 року у справі № 439/1213/18, від 05 червня 2019 року у справі № 520/11029/14-ц, від 05 серпня 2020 року у справі № 439/1218/18.

32. Крім того, ОСОБА_1 вважає за необхідне відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 606/1630/21, відповідно до якого у разі заподіяння шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки застосуванню підлягають положення статті 1188 ЦК України, а відшкодування шкоди здійснюється на загальних підставах, тобто за умови встановлення вини особи, яка її завдала. Заявниця вказує, що в наведеній справі позивачем був родич пасажира одного з транспортних засобів, тоді як у справі, що переглядається, позивач є родичем керманича одного з джерел підвищеної небезпеки, а тому застосування цього висновку без урахування такої відмінності є помилковим. 

33. За відсутності доказів вини одного з учасників такої взаємодії правові підстави для покладення на нього цивільно-правової відповідальності відсутні. 

34. Заявниця також зазначає, що відповідач як власник джерела підвищеної небезпеки не забезпечив достатніх заходів безпеки на залізничних коліях, зокрема не встановив огорож, паркану, засобів сигналізації чи охоронюваних переходів, що, на її переконання, свідчить про наявність вини відповідача у настанні смерті ОСОБА_3 незалежно від відсутності в діях машиніста локомотива протиправної поведінки. На обґрунтування цього доводу заявниця посилається на практику Європейського суду з прав людини у справах «Л. С. Б. проти Сполученого Королівства» (L. C. B. v. the United Kingdom, заява № 23413/94), «Календер проти Туреччини» (Kalender v. Turkey, заява № 4314/02), «Анна Тодорова проти Болгарії» (Аnnа Todorova v. Bulgaria, заява № 23302/03), «Принда проти України» (Заява № 10904/05), відповідно до якої на державу і власника джерела підвищеної небезпеки покладається позитивний обов`язок вживати заходів для захисту життя. 

35. Верховний Суд не бере до уваги ті доводи, які не стосуються предмета касаційного перегляду, а також ті, які не стосуються касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у межах вимог, встановлених статтею 400 ЦПК України. 

(2) Позиція інших учасників справи

36. У травні 2024 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду надійшов відзив від представників АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця», у якому, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги та обґрунтованість і законність оскаржуваних судових рішень, представники АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. 

37. Зокрема, у відзиві зазначається, що практика Верховного Суду, на яку посилається заявниця є нерелевантною (справи № 439/1213/18, № 520/11029/14-ц, № 439/1218/18, стосується трудових правовідносин і загибелі працівників на виробництві, а справа № 740/3561/21 - завдання шкоди внаслідок наїзду одного джерела підвищеної небезпеки на пішохода), а тому жодна з них не є подібною до правовідносин, що є предметом цього спору. Обов`язкове облаштування огорож на залізничних коліях загального користування законодавством не передбачено, а обов`язок дотримання Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України покладено на громадян. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

38. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 

39. У справі, яка переглядається Верховним Судом, ОСОБА_1 просила суд стягнути на свою користь з АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» на відшкодування моральної шкоди 992 400,00 грн, завданої їй смертю її брата, який загинув внаслідок транспортної події. 

40. Стаття 3 Конституції Українивизначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. 

41. Згідно зі статтею 27 Конституції Україникожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

42. Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

43. Згідно зі статтею 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимогирозумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. 

44. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язкуміж шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 

45. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. 

46. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК Україниморальна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. 

47. Статтею 1187 ЦК Українипередбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 

48. Частиною п`ятою статті 1187 ЦК Україниособа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 

49. Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справине звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.Таким чином, закон зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1167 ЦК України).

50. Частиною другою статті 1167 ЦК Українипередбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли, на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. 

51. Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавствівипадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

52. Отже, положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1167 ЦК України, тому за загальним правилом перевага у вирішенні вказаного спору мала б надаватися спеціальним нормам. 

53. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13.

54. Як було зазначено вище частиною другою статті 1167 ЦК Українипередбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди. 

55. Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК Україниморальна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим),а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. 

56. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди, протиправна дія заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. 

57. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. 

58. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

59. Так, аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що обов`язковою підставою для відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є також встановлення судом факту протиправності дії заподіювача шкоди. 

60. Матеріали справи свідчать про те, що дії відповідача, як учасника дорожньо-транспортної пригоди, не були протиправними. 

61. Таким чином, за відсутності встановленого факту протиправності дій відповідача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача на підставі статей 1167, 1168 ЦК України. Водночас у цій справі шкода завдана внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки - локомотива та мопеда, а відтак підлягають застосуванню спеціальні положення статті 1188 ЦК України.,

62. Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК Українишкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. 

63. Згідно з частиною другою статті 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. 

64. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода може бути завдана як власникам (володільцям), наприклад, транспортних засобів, так і третім особам. 

65. Припис частини другої статті 1188 ЦК Українизастосовний за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі).

66. У справі, що переглядається судами попередніх інстанцій, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 08:00 години в Харківській області, Кегичівському районі, смт. Кегичівка, по вул. Першого Травня біля буд. 47, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів: локомотива ЧМЕ-3 № 7317 під керуванням машиніста ОСОБА_2 та мопеда «Верховина» без р. н. під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. Поведінка машиніста локомотива ЧМЕ-3 № 7317, як встановлено матеріалами справи, не була протиправною. Навпаки, дії ОСОБА_3 були необережні, необачні, не відповідали вимогам пунктів 2.2, 2.3, 2.4, 2.6 Правил безпеки громадян. Запобігти даній залізнично-транспортній пригоді міг ОСОБА_3 , виконавши вимогу 2.3 Правил безпеки громадян. Таким чином, вважати, що у цій події є вина відповідача, як вбачається з наданих матеріалів справи, підстав немає. У постанові чітко зазначено, що ОСОБА_2 не міг запобігти цій пригоді. За таких обставин немає підстав вважати, що в цій пригоді є вина відповідача. Крім того, батько ОСОБА_3 , надаючи пояснення, претензій стосовно загибелі сина ні до кого не має. 

67. Пунктом 2 частини 1 статті 1188 ЦК Українипередбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується. 

68. Враховуючи зміст статті 1188 ЦК України та те, що право родичів загиблого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з його смертю є похідним від права самого потерпілого, колегія суддів дійшла висновку, що у разі встановленнявини загиблого у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди його родичам. 

69. З огляду на викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1188 ЦК України, а не положення статті 1187 ЦК України. 

70. Схожого за змістом висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 606/1630/21, і цей висновок правильно був застосований судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин. 

71. Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 606/1630/21. Обставини цієї справи є подібними до обставин справи, що переглядається, саме в тій частині, яка має правове значення для вирішення спору: в обох випадках йдеться про відшкодування моральної шкоди, заявлене третьою особою (родичем загиблого унаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю двох джерел підвищеної небезпеки), до особи, вина керманича джерела підвищеної небезпеки якої в пригоді не встановлена. Те, що в справі № 606/1630/21 позивач був родичем пасажира, а в цій справі позивач є родичем керманича одного з джерел підвищеної небезпеки, не змінює правового механізму застосування частини першої статті 1188 ЦК України, покладеного в основу обох рішень, а стосується лише суб`єктного складу учасників спору. Доводи касаційної скарги про необхідність відступу від зазначеного висновку зводяться до незгоди заявниці з наслідками його застосування в цій справі та не містять правового обґрунтування, яке б свідчило про помилковість, неактуальність чи неефективність цього висновку за нових обставин.,

72. Щодо доводів касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не врахували правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 740/3561/21, від 17 червня 2020 року у справі № 439/1213/18, від 05 червня 2019 року у справі № 520/11029/14-ц, від 05 серпня 2020 року у справі № 439/1218/18, колегія суддів зазначає, що ці постанови не є релевантними до обставин цієї справи, оскільки у наведених позивачем справах не йдеться про шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки: у справах № 439/1213/18, № 520/11029/14-ц, № 439/1218/18 йдеться про відшкодування шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, тобто про трудові, а не деліктні правовідносини, а у справі № 740/3561/21 - про завдання шкоди внаслідок наїзду одного джерела підвищеної небезпеки на пішохода. 

73. Таким чином, відсутні підстави вважати, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у наведених постановах касаційного суду. 

74. Щодо доводів касаційної скарги про незабезпечення відповідачем заходів безпеки на залізничних коліях колегія суддів зазначає таке. Чинним на момент події законодавством України, зокрема Правилами технічної експлуатації залізниць України, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року № 411, та Положенням про систему управління безпекою руху поїздів у Державній адміністрації залізничного транспорту України, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 01 квітня 2011 року № 27, обов`язкове облаштування огорож на залізничних коліях загального користування в місцях, подібних до місця події, не передбачено. Натомість Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, на громадян покладено обов`язок самостійно впевнюватися у відсутності поїзда, що наближається, та дотримуватися встановленого порядку переходу залізничної колії. Судами попередніх інстанцій установлено, що технічний стан локомотива, справність гальмівного обладнання, звукової та світлової сигналізації відповідали встановленим вимогам, а причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення потерпілим установленого порядку переходу залізничної колії. 

75. За таких обставин посилання заявниці на практику Європейського суду з прав людини у справах Л. С. Б. проти Сполученого Королівства, Календер проти Туреччини, Анна Тодорова проти Болгарії, Принда проти України щодо позитивного обов`язку держави вживати заходів для захисту життя не спростовує встановлених судами обставин про протиправність поведінки самого ОСОБА_3 та про відсутність протиправної поведінки відповідача, яка перебувала б у причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , і не свідчить про неправильне застосування судами норм матеріального права в цій справі. 

76. Покладення на державу обов`язку щодо запровадження фізичних обмежувальних заходів безпеки на залізничних коліях, на зразок огорожі, ймовірно відповідало б суспільному інтересу і легітимній меті щодо підвищення безпеки на залізничному транспорті, однак виступало б непомірним тягарем для держави та перевізника з огляду на сучасний стан суспільно-економічного розвитку. 

77. А відтак, оскаржувані судові рішення відповідають положенням матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні. 

(2) Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

78. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судовогорішення (частина третя статті 401 ЦПК України).

79. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи та висновків судів попередніх інстанцій Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишити касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Тарасенко В. Ю., без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 

80. Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється. 

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Залишити без задоволення касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Тарасенко Вірою Юріївною.

2. Залишити без змін рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 18 січня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 березня 2024 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді: В. В. Пророк

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко